Spania, 1944
Războiul civil s-a terminat.
Ascunși în munți,
oameni înarmați încă luptă împotriva noului regim fascist.
Au fost instituite puncte de control militar pentru a extermina Rezistența.
Cu mult timp în urmă,
în Ținutul Subpămîntean, unde nu sînt minciuni sau durere,
trăia o prințesă ce rîvnea la lumea oamenilor.
Visa la cerul albastru, la adierea brizei și la răsăritul soarelui.
Într-o bună zi,
păcălindu-și gărzile, prințesa scăpă.
Odată ajunsă afară...
lumina o orbi și îi șterse orice amintire a trecutului ei.
Uitase cine era și de unde venise.
Trupul ei suferea de frig, boală și durere. Pînă la urmă, a murit.
Oricum, tatăl ei, regele,
știa că sufletul prințesei se va întoarce,
poate într-un alt trup,
într-un alt loc, sau într-un alt timp.
Și el avea să o aștepte, pînă la ultima lui suflare,
pînă când lumea va înceta să se mai învîrtească...
Nu înțeleg de ce a trebuit să aduci atîtea cărți, Ofelia?
Mergem la țară, la aer liber.
Povești?
Ești puțin cam mare să-ți umpli capul cu astfel de nimicuri.
Roagă-l să oprească mașina.
Ofelia, așteaptă!
Fratele tău nu se simte bine.
Doamnă, sînteți bine?
Doamnă, aveți nevoie de ceva?
Nu e nimic. Dă-mi puțină apă doar.
Apă. Apă pentru soția Căpitanului.
Ofelia?
Ofelia, vino aici.
Am văzut un spiriduș. Privește pantofii tăi!
Să mergem.
Cînd vom ajunge la moară, ieși afară să-l salutăm pe Căpitan.
Vreau să-i spui Tată.
Nu îți poți închipui cît de bun a fost cu noi.
E doar o vorbă, Ofelia... doar o vorbă...
Căpitane, uite-i că vin.
Au întârziat 15 minute.
Carmen.
Bun venit.
Nu e necesar. Pot umbla foarte bine.
Doctorul Ferreiro e de părere că nu trebuie să te obosești.
Nu.
Haide. Fă-o pentru mine.
Mulțumesc.
Ofelia, vino afară.
Spune-i "Bună" Căpitanului.
Ofelia.
Cealaltă mână, Ofelia.
Mercedes!
- Ia-le bagajele. - Da, d-le.
Este un labirint.
Doar o grămadă de stînci care au fost dintotdeauna aici.
Chiar și înainte de moară.
Mai bine nu intra acolo. S-ar putea să te rătăcești.
Mulțumesc.
Le-ai citit pe toate?
Mercedes!
Te cheamă Căpitanul.
Tatăl tău are nevoie de mine.
Nu este tatăl meu.
Căpitanul nu este tatăl meu.
Tatăl meu a fost croitor. A murit în război.
Căpitanul nu este tatăl meu.
Te-ai făcut înțeleasă. Mergem?
Ai văzut-o pe mama?
- Nu-i așa că e frumoasă! - Da.
Se simte rău din cauza copilului. Ai observat?
Forțele de gherilă sînt încă în păduri...
pentru că e greu să le dai de urmă acolo.
Nemernicii ăia cunosc terenul mai bine decît oricare din noi.
Le vom bloca accesul în pădure.
Mîncare, medicamente, totul va trebui să treacă pe la noi.
Trebuie să-i forțăm, să-i facem să vină la noi.
Vom pune noi puncte de control.
Aici, aici și aici.
Mercedes.
Roagă-l pe Dr. Ferreiro să coboare. Da, d-le.
Asta te va ajuta să dormi la noapte.
Două picături înainte de culcare.
Doar două picături.
Foarte bine.
Totul. Bine.
Nu ezita să mă chemi dacă ai nevoie de ceva. Zi sau noapte.
Tu sau sora medicală.
Noapte bună.
Închide ușa și stinge lumina, scumpo.
Trebuie să ne ajuți! Trebuie să urci și să îl vezi acolo.
Rana arată tot mai rău. Piciorul lui nu se vindecă.
Doar atît am găsit.
Îmi pare rău.
Capitanul Vidal te așteaptă în biroul lui.
Vino aici, Ofelia.
Iisuse, picioarele tale. Sînt înghețate, dragă!
Ți-e frică?
Puțin.
Ce e gălăgia aia?
Nimic, scumpo, doar vîntul.
Nopțile aici sînt diferite de nopțile de la oraș.
Acolo, poți auzi mașini, tramvaie.
Aici casele sînt vechi.
Scîrțîie.
Ca și cînd ar vorbi.
Mîine îți voi face o surpriză.
- O surpriză? - Da.
- O carte? - Nu, ceva mult mai bun.
De ce a trebuit să te căsătorești?
Am fost singură prea mult timp.
Sînt cu tine. Nu erai singură.
Niciodată nu ai fost singură.
Cînd vei crește, vei înțelege. Nu a fost ușor nici pentru mine.
Fratele tău se agită.
Spune-i una din poveștile tale.
Sînt sigură că îl va calma.
Fratele meu, fratele meu...
Cu mulți, mulți ani în urmă,
într-un ținut trist și îndepărtat,
exista un munte imens din piatră neagră, extrem de dură.
La apus,
în vîrful acelui munte,
un trandafir înflorea în fiecare noapte iar cel care o culegea devenea nemuritor.
Dar nimeni nu a îndrăznit să se apropie de ea
pentru ca spinii ei erau plini cu otravă letală.
Oamenii vorbeau între ei despre frica de moarte,
și despre durere, dar niciodată despre promisiunea vieții eterne.
Așa că în fiecare zi, trandafirul se ofilea fără a putea să transmită darul său cuiva...
uitat și pierdut pe vîrful acelui munte rece și întunecat,
pentru totdeauna singur, pînă la sfîrșitul timpurilor.
Intră.
- Cum se simte? - Foarte slăbită.
Va avea parte de odihna necesară.
Eu voi dormi aici jos.
Și fiul meu? Pardon?
Scuză-ne, Căpitane...
Și fiul meu, el cum e?
Pentru moment, nu avem motiv să ne impacientăm.
Foarte bine.
Căpitane, soția dvs. nu trebuia să călătorească cu o sarcină atît de avansată.
Asta e părerea ta? Părerea mea profesională, da, d-le.
Un fiu ar trebui să se nască acolo unde e tatăl lui.
Atîta tot.
Încă ceva, Căpitane.
Ce te face să crezi așa tare că este băiat?
Nu-ți încerca norocul cu mine.
La ora 8, am detectat activitate în sectorul nord-vestic.
Focuri de armă.
Sergentul Bayona a răscolit sectorul și a prins un suspect.
Celălalt este fiul lui, de aici din sat.
Căpitane, tatăl meu este un om onorabil.
Lasă-mă pe mine să judec asta. Da-ți jos pălăria în fața mea.
Am găsit arma asta la el. S-a tras cu ea.
Tatăl meu vîna iepuri, Căpitane.
Tacă-ți gura, la dracu.
"Fără D-zeu, guvern sau stăpîn"?
- Serios? Pe dracu. - Propaganda rosie, Căpitane.
Nu este propagandă, d-le.
Este un almanah vechi, Căpitane.
Noi sîntem doar niște fermieri.
Continuă.
Am intrat în pădure, Căpitane... să vînez iepuri.
Pentru fetele mele. Sînt bolnave.
Iepuri? În regulă.
Căpitane, dacă tatăl meu spune așa, atunci vîna iepuri.
Lăsați-l în pace.
L-ai ucis, l-ai ucis!
Criminalule! Fiu de cățea!
Poate vei învăța să-i percheziționezi cum trebuie
înainte să vii să mă deranjezi
Da, Căpitane.
Mamă. Mamă, trezește-te!
Mamă, e ceva în cameră.
Alo.
M-ai urmărit pînă aici?
Ești un spiriduș?
Privește!
Acesta este un spiriduș.
Vrei să merg cu tine?
Afară? Unde?
Alo?
Ecou.
Alo?
Tu erai.
Tu ești. Te-ai întors.
Nu-ți fie frică, te implor.
Uite, uite!
Numele meu este Ofelia. Cine ești tu?>
Eu?
Am avut atîtea nume...
Nume vechi pe care doar vîntul și copacii le pot pronunța.
Eu sînt muntele, pădurea și pămîntul.
Eu sînt...
Eu sînt un Faun.
Cel mai umil servitor, Înălțimea Voastră.
- Nu, sînt... - Tu ești Prințesa Moanna,
fiica regelui Tărîmului Subpamîntean.
Tatăl meu a fost croitor
Tu nu ești născută din oameni.
Luna a fost cea care te-a născut.
Uită-te pe umărul tău stîng
și vei găsi un semn ce va dovedi asta.
Tatăl tău adevărat ne-a poruncit să deschidem portaluri peste tot în lume, pentru a-ți permite să te întorci.
Acesta este...
Acesta este ultimul dintre ele.
Dar trebuie să fim siguri că esența ta este intactă,
că nu ai devenit o muritoare.
Trebuie să îndeplinești trei sarcini înainte ca luna să fie plină.
Aceasta este Cartea Răscrucilor.
Deschide-o, atunci cînd ești singură
și îți va arăta viitorul tău,
îți va arăta ce trebuie făcut.
Dar nu e nimic aici.
Mercedes, pregătește iepurii ăștia pentru cina din seara asta.
Sînt prea tineri.
- Păi, vezi dacă sînt buni pentru o supă. - Da, d-le.
Cafeaua asta a fost arsă. Gustă și tu.
Trebuia să fii atentă la ea.
Cum doriți, d-le.
Pregătește astea.
- Nu i-a plăcut cafeaua. - Nu este decît un îngîmfat.
Un îngîmfat.
Vom avea nevoie de niște carne de vită și de încă un pui.
Unde să găsim așa ceva? La soțiile doctorului și a primarului.
Ei bine, ei mănîncă mai mult decît o turmă de porci.
- Și nu tac niciodată. - Nici măcar sub apă.
Mă întorc imediat, Mercedes. Mercedes.
Ofelia.
Tatăl tău dă un dineu în seara asta.
Uite ce ți-am făcut.
Îți place?
Ce n-aș fi dat să am așa o rochie...
cînd eram mai mică!
Și uite la pantofi!
Îți plac? Da, sînt foarte frumoși.
Haide, acum. Treci la baie.
Copacul.
Cu mult timp în urmă, cînd pădurea era încă tînără,
era sălașul unor creaturi pline de magie și splendoare.
Locuitorii pădurii dormeau la umbra unui uriaș smochin...
care creștea pe deal, aproape de moară.
Dar acum, copacul e pe moarte. Ramurile lui sînt uscate.
Ofelia?
Grăbește-te! Vreau să te văd îmbrăcată cu rochia!
Vreau să fii frumoasă pentru Capitan.
Să arăți ca o prințesă.
O prințesă?
Asigură-te că puii ăia sînt curățați așa cum trebuie.
Și nu uita de fasole.
Arăți minunat, my girl, fetița mea, superbă. Ce rochie frumoasă!
Înapoi la muncă, nu mai pierde timpul.
Vrei niște lapte cu miere?
Înapoi, nu te pot lăsa să-ți pătezi rochia cu lapte, acum că îți stă așa bine.
Mercedes. Tu crezi în spiriduși?
Nu.
Dar cînd eram mică, atunci credeam.
Credeam în multe lucruri în care acum nu mai cred.
Noaptea trecută, m-a vizitat un spiriduș.
Serios?
Și nu a fost singur, ci au fost mai mulți,
- și un Faun. - Un Faun?
Era foarte bătrîn, foarte înalt și mirosea a pămînt.
Mama m-a învățat să nu mă încred în Fauni.
Mercedes!
Vino cu mine.
Căpitane, totul este aici.
Făină, sare, ulei, medicamente,
măsline, șuncă...
tutun.
Și cartelele de raționalizare.
- Vreau să faci inventarul. - Bine.
Mercedes.
- Cheia. - Da, d-le.
- Asta e singura copie? - Singura.
De acum, o voi purta eu.
Căpitane.
Căpitane, poate că nu e nimic.
Ei sînt.
"Cu mult timp în urmă, cînd pădurea era încă tînără,
era sălaș al unor creaturi ce erau pline de magie și splendoare."
"Aveau grijă unul de celălalt,
și dormeau la umbra unui smochin uriaș
ce creștea pe deal, aproape de moară."
"Dar acum, copacul e pe moarte.
"Ramurile lui sînt uscate, trunchiul bătrîn și răsucit".
Un broscoi monstruos și-a făcut cuibul la rădăcina lui
și nu vrea să lase copacul să supraviețuiască.
Trebuie să pui cele trei pietre magice în gura broscoiului
și să recuperezi cheia de aur din burta lui.
Doar atunci își va reveni smochinul."
Au fost aici acum mai puțin de 20 de minute.
Au plecat în grabă.
O duzină de oameni, cel mult.
Antibiotice.
La naiba, au uitat acest bilet de loterie.
Sînt aici.
Nemernicii sînt aici...
și ne supraveghează.
Hei!
Ai uitat asta!
Și biletul tău de loterie!
De ce nu vii să-l recuperezi?
Cine știe? Ar putea fi ziua ta norocoasă!
Alo. Sînt Prințesa Moanna
și nu mi-e frică de tine.
Nu îți este rușine să locuiești aici jos
și să mănînci toate insectele astea...
și să te îngrași, în timp ce copacul moare?
Ai verificat în camera ei?
- Da, d-nă.
Și în grădină?
Și în grajd? Da, d-nă
Unde o fi fugit?
Pe aici, vă rog.
Dă-mi voie să ți-o prezint pe soția mea, Carmen.
- Încîntat. - O plăcere să vă cunosc.
Din acest moment, o cartelă de familie.
Uită-te la ei.
- Una? - Doar una.
Căpitane, nu sînt sigur că va fi de ajuns.
Dacă vor avea grijă, va fi din belșug.
Nu le putem permite să trimită mîncare gherilelor din munți.
Pierd teren, și unul dintre ei este rănit.
Scuză-mă, Căpitane, cum poți fi așa sigur?
Aproape i-am prins astăzi. Am găsit asta.
Antibiotice.
Domnul a avut deja grijă de sufletele lor.
Ce se întîmplă cu trupurile lor, pe El nu-l mai interesează.
Te vom ajuta cu orice putem, Căpitane.
Știm că nu ați ales să fiți aici.
Vă înșelați în privința asta.
Am ales să fiu aici, pentru că vreau ca fiul meu să se nască într-o Spanie nouă și curățată.
Pentru că oamenii ăștia trăiesc cu falsa impresie că
noi toți sîntem egali.
Dar e o mare diferență.
Războiul s-a sfîrșit și noi am cîștigat.
Și dacă va trebui să ucidem toți acești viermi să confirmăm asta,
atunci îi vom ucide pe toți, și cu asta basta.
Noi toți am ales să fim aici.
Am ales!
Pune cafeaua. Mă duc să mai aduc lemne.
Ne ocupăm noi.
Ofelia? Uită-te la tine.
Cum v-ați cunoscut, tu și Căpitanul?
Tatăl Ofeliei făcea uniforme pentru Căpitan.
Oh, Înțeleg...
Și după ce a murit, eu am lucrat la magazin.
Acum un an și ceva,
eu și Căpitanul ne-am întîlnit din nou.
Curios, nu-i așa?
V-ați găsit după atîta timp?
Oh, da. Curios, foarte curios.
Vă rog, iertați-o pe soția mea. Ea nu prea a ieșit în lume.
Crede că astfel de povesti prostești sînt interesante.
Înțelegem!
Mă scuzați, doamnă... Ofelia e aici.
Scuză-mă.
V-am spus că l-am cunoscut pe tatăl dvs, Căpitane?
Nu. Nu știam.
În Maroc.
L-am cunoscut doar așa sumar, dar a lăsat o impresie bună.
Un soldat excelent.
Oamenii din batalionul lui spuneau că atunci cînd Generalul Vidal a murit pe cîmpul de luptă,
și-a lovit ceasul de o piatră
astfel încît fiul lui să știe ora și minutul în care a murit.
Să vadă cum moare un om curajos.
Prostii. Nici măcar nu avea ceas.
Ceea ce ai făcut, mă doare.>
După ce te speli, mergi la culcare fără să cinezi.
Mă asculți?
Uneori am impresia că nu vei învăța niciodată să te comporți.
M-ai dezamăgit, Ofelia.
Și pe tatăl tău, la fel.
Te referi la Căpitan?
Pe el mai mult decît pe mine.
Am cheia.
Du-mă la Labirint.
Alo.
Am recuperat cheia.
Ăla sînt eu, iar fata ești tu.
Și copilul?
Deci... ai recuperat cheia.
Mă bucur.
Ea a crezut în tine de la început.
E fericită că ai reușit.
Păstrează cheia.
Vei avea nevoie de ea în curînd.
Și de asta la fel? O bucată de cretă.
Mai rămîn două încercări
și luna este aproape plină.
Ai răbdare.
În curînd vom hoinări prin cele 7 grădini circulare ale palatului tău.
De unde știu că ceea ce spui e adevărat?
De ce te-ar minți un sărman Faun pe tine?
Continuă.
Pregătiți cartelele pentru inspecție.
Să mergem. Numele tău?
Numele, nume și prenume.
Narciso Pena Soriano, la ordinul dvs.
Asta e pîinea ta zilnică în Spania lui Franco,
păstrată în această moară! Roșiii mint...
pentru ca într-o Spanie unită,
nu este nici o casă fără foc sau pîine.
Haide, arată-mi ce se întîmplă acum?
Arată-mi.
Ofelia, ajută-mă...
Capitane! Capitane!
Vino repede!
pentru ca într-o Spanie unită,
nu este nici o casă fără foc sau pîine.
Asta este pîinea noastră zilnică în Spania lui Franco...
Soția ta are nevoie de odihnă neîntreruptă.
Va trebui să fie sedată aproape tot timpul.
Fata ar trebui să doarmă altundeva.
Voi rămîne aici pînă la naștere.
Fă-o bine.
Nu mă interesează cît costă sau de ce ai nevoie.
Fă-o bine.
Nu-ți face griji.
Mama ta se va face bine în curînd, vei vedea.
Să naști un copil e complicat.
Atunci eu nu voi naște niciodată unul.
Îi ajuți pe cei din păduri, nu-i așa?
Ai spus cuiva?
Nu, nu am spus.
Nu vreau să ți se întîmple ceva rău.
Nici eu nu aș vrea să ți se întîmple ție.
Știi vreun cîntec de leagăn?
Doar unul...
dar nu îmi amintesc cuvintele.
Nu contează. Vreau să-l aud.
Nu-ți fie frică. Nu-ți fie frică.
- Ești gata? - Da.
Atunci să mergem.
Asta e curată nebunie.
Dacă ne descoperă, ne omoară pe toți.
- Te-ai gîndit la asta? - Îți este așa frică de el, Doctore?
Nu îmi este frică...
cel puțin nu pentru mine.
Pedro!
Pedro, fratele meu.!
Nu ți-ai îndeplinit misiunea.
Nu, mama mea este bolnavă.
Asta nu este o scuză pentru neglijență.
Uite... asta e o rădăcină de mătrăgună.
O plantă care visa să ajungă om.
Pune-o sub patul mamei tale
într-un bol cu lapte proaspăt.
În fiecare dimineață, dă-i două picături de sînge.
Acum, nu mai avem timp de pierdut.
Luna plină va fi deasupra noastră.
Ia spiridușii mei să te ajute.
Mergi într-un loc periculos, așa că ai grijă.
Creatura ce trăiește acolo,
nu este umană.
Vei vedea o petrecere somptuoasă,
dar să nu mănînci sau să bei, nimic.
Absolut nimic.
Viața ta depinde de asta.
Am adus niște Orujo, tutun, brînză.
Scrisori pentru Trigo și Piloto.
Să vedem cum e piciorul, Frenchie.
Cum crezi că e? E terminat.
Să vedem.
... trupe nord americane,
britanice și canadiene
au debarcat pe o mică plajă în nordul F-F..
- Franței, idiot bîlbîit. - Franței.
Peste 150,000 de soldați ne dau speranță că...
sub comanda Generalului Dwight D. Eisenhower...
E chiar așa de rău, doctore?
Ascultă, Frenchie...
Nu avem cum să-l salvăm.
Voi încerca să fac totul cît se poate de ușor pentru tine.
Așteaptă o secundă, doctore, doar o secundă.
"Folosește creta pentru a trasa o ușă, oriunde în camera ta."
"Odată ce ai deschis ușa, întoarce clepsidra."
"Lasă spiridușii să te îndrume."
"Nu mînca și nu bea nimic cît timp vei sta acolo,
și întoarce-te înainte ca ultima granulă de nisip să fi căzut."
Nu...!
Uite încă unul!
Nu! Nu!
În curînd vom primi întăriri din Jaca.
50 de oameni, sau mai mult. Atunci ne vom bate cap în cap cu Vidal.
Și apoi ce?
Îl ucizi pe el, vor trimite pe altul exact la fel. Și apoi altul...
Ești terminat, fără arme, fără un loc sigur...
Ai nevoie de mîncare, medicamente. Ar trebui să ai grijă de Mercedes.
Dacă o iubești cu adevărat, vei trece granița cu ea.
- Asta e o cauză pierdută. - Eu rămîn aici, doctore.
Nu este altă opțiune.
Trebuie să pleci.
Uite cheia, dar nu poți merge acolo chiar acum.
Este exact ceea ce așteaptă.
Lasă totul în seama mea.
Sînt o lașă.
Nu, nu ești.
Ba da, sînt.
O lașă, un nimic, pentru că trăiesc lîngă nemernicul ăla,
pentru că îi spăl rufele, îi fac patul, îi dau de mîncare...
Dar dacă doctorul are dreptate și nu putem învinge?
Cel puțin îi facem viața grea bastardului.
Stîng, drept! Stîng, drept!
Capitane Vidal...
I-a scăzut febra. Nu știu cum, dar a scăzut.
Dar încă mai are febră?
Da, dar e un semn bun. Corpul ei răspunde.
Ascultă-mă.
Dacă vei avea de ales, salvează copilul.
Copilul acela va purta numele meu și numele tatălui meu.
Salvează-l pe el.
Frate...
frățioare...
dacă mă poți auzi,
lucrurile aici afară nu stau prea bine.
Dar în curînd va trebui să ieși afară.
Ai îmbolnăvit-o pe mama foarte rău.
Am o rugăminte la tine, pentru cînd vei ieși afară,
doar una:
nu-i face rău mamei.
O vei întîlni, e foarte frumoasă,
dar cu toate astea, uneori e tristă zile în șir.
Vei vedea, cînd zîmbește,
o vei îndrăgi.
Ascultă, dacă faci ceea ce spun,
îți promit ceva:
Te voi lua în regatul meu, te voi face prinț.
Îți promit, prinț.
Am fluierat, dar nu au vrut să se miște.
Am încercat să opresc, dar a fost prea tîrziu.
Eu și fochistul am sărit în ultimul moment,
dar uitați-vă la încărcătură.
Ce au furat din vagoane?
N-au deschis nici măcar unul.
Ce vorbești acolo?
Toată mizeria asta și nu au deschis nici un vagon.
- Nu au luat nimic. - Nimic? Ești sigur?
Doar D-zeu știe dacă au vrut altceva decît să ne încetinească.
Au venit de nicăieri, Căpitane.
Au grenade, vin de pe deal.
Căpitane, am înconjurat un grup ce a rămas în urmă.
S-au adăpostit lîngă stînci.
Mergi înainte, Serrano, nu-ți fie frică, e singurul mod decent de a muri.
Serrano!
Lasă-mă să văd.
Poți vorbi?
Blestemații!
Sînt nefolositori! Nu pot vorbi.
Căpitane, asta unul e încă în viață.
E împușcat în picior.
- Ce s-a întîmplat? - Au prins unul.
Au prins unul în viață. Și îl aduc în magazie.
Mercedes!
Pedro... Pedro...!
Mercedes?
Trebuie să intru în magazie. Nu acum, Mercedes.
Dă-te!
Sînt destui, draga mea.
Duci tu asta sus?
Din asta, jumătate de doză.
Nu cred că am nevoie.
Mă simt mai bine, mult mai bine.
Nu înțeleg cum. Dar mă bucur.
Mamă...
La dracu, ce bună e țigara asta!
Tabacul de bună calitate, e greu de găsit.
D-D-Du-te dracului!
Fir-ar a dracu' Garces. Prindem și noi unul și e bîlbîit.
Vom fi aici toată noaptea.
Atîta timp cît vorbește...
Garces are dreptate.
Ai face bine să ne spui tot.
Ca să fiu sigur de asta, am adus cîteva unelte.
Cîteva lucruri pe care le ai pe lîngă casă.
La început nu voi putea să te cred,
dar cînd voi folosi asta, vei deveni mai credibil.
Cînd ajungem la astea,
vom fi creat o relație... cum să spun eu?
O relație apropiată, aproape ca între frați.
Vei vedea.
Și cînd vom ajunge la asta,
voi crede tot ce îmi vei spune.
Îți propun un tîrg.
Dacă poți număra pînă la trei fără să te bîlbîi,
poți pleca.
Nu te uita la el, uită-te la mine.
Nu e nimeni mai mare ca mine.
- Garces! - Da, Căpitane?
Dacă spun eu că nemernicul poate pleca, mă va contrazice cineva?
Nimeni, Căpitane. Poate pleca atunci.
Vezi. Numără pînă la trei.
Unu... Bine.
Doi...
Încă unu și ești liber.
Păcat.
Mama dvs este mult mai bine, Înălțimea Voastră.
Trebuie să fiți mulțumită.
Da, mulțumesc.
Dar lucrurile nu au decurs prea bine.
Nu?
- Am avut un accident. - Un accident?
Da.
Ai încălcat regulile! Au fost doar doi struguri.
Am crezut că nu va observa nimeni.
Am făcut o greșeală! O greșeală?
Ai eșuat. Nu poți să te mai întorci vreodată.
- A fost un accident! - Nu poți să te mai întorci.
Luna va fi plină peste 3 zile.
Spiritul tău va rămîne printre oameni pentru totdeauna.
Vei îmbătrîni la fel ca ei, vei muri așa ca ei
și memoria ta se va eroda în timp.
Și noi vom dispărea odată cu ea.
Nu ne vei mai vedea vreodată.
Bună ziua, doctore. Îmi pare rău să te trezesc așa devreme,
dar cred că avem nevoie de ajutorul tău.
Dumnezeule, ce i-ați făcut?
Nu prea multe.
Dar lucrurile se vor îndrepta.
Îmi place să te am aproape, Doctore. Are avantajele sale.
Serrano, stai aici.
Am vorbit.
Nu mult...
d-d-dar am vorbit. Îmi pare rău
Îmi pare așa rău.
Omoară-mă. Omoară-mă acum. Te rog.
Fiu de cățea.
Îți va înlătura durerea.
Aproape a trecut.
Urmărește-l pe Dr. Ferreiro,
Vin imediat. Da, Căpitane.
Nu te miști.
Ești bolnavă?
Ce faci acolo jos?
- Cheamă-l! - Pe cine?
Cum pe cine, imbecilule? Pe Ferreiro!
Ce dracu e asta?
Nu! Nu, nu, nu, nu!
Las-o în pace. Las-o în pace, te rog!
Uită-te la asta! Uite ce ascundea sub patul tău!
Ce părere ai despre asta?
Ofelia, ce e cu chestia asta sub pat?
E o rădăcină magică, Faun-ul mi-a dat-o.
Astea toate se trag de la prostiile pe care o lași să le citească.
Uite ce ai făcut!
Te rog, lasă-ne singure. Vorbesc eu cu ea, dragule.
Bine. Cum dorești.
Mi-a spus că te vei face bine. Și te-ai făcut.
Ofelia, trebuie să asculți de tatăl tău.
Trebuie să încetezi cu toate astea.
Nu. Vreau să plec de aici!
Te rog. Du-mă departe de aici! Haide să plecăm, te rog!
Lucrurile nu sînt atît de simple.
Crești deja mare,
în curînd vei realiza că viața nu se aseamănă cu poveștile tale.
Lumea este nemiloasă.
Și vei învăța asta, chiar dacă va durea.
- Nu! Nu! - Ofelia!
Magia nu există. Nici pentru tine, nici pentru mine, nici pentru nimeni.
Mamă! Ajutor!
Ajutor!
De ce ai făcut-o?
A fost singurul lucru pe care îl puteam face.
Nu. Puteai să mă fi ascultat.
Puteam, dar nu am făcut-o.
Ar fi fost mai bine pentru tine. Știi asta.
Nu înțeleg. De ce nu m-ai ascultat?
Pentru că a te supune de dragul supunerii, fără a-ți pune întrebări...
asta fac numai oameni ca și tine, Căpitane.
Căpitane!
Garces! Adu medicul companiei.
- Adu-l aici imediat! - Da, Căpitane.
Soția ta a murit.
Pentru că necunoscute sînt căile Domnului.
Pentru că esența iertării Sale
se află în cuvîntul și misterul Lui.
Pentru că chiar dacă D-zeu ne trimite un mesaj, este de
datoria noastră să-l descifrăm.
Pentru că atunci cînd ne încrucisăm brațele...
pămîntul înghite numai un veșmînt gol.
Departe este sufletul acum, în gloria eternă.
Pentru că în durere regăsim sensul vieții,
și starea de grație pe care o pierdem atunci cînd ne naștem.
Pentru că D-zeu, în înțelepciunea-i infinită, ne pune rezolvarea în față.
Și pentru că în absența Lui fizică,
locul pe care îl ocupă în sufletele noastre se reafirmă.
L-ai cunoscut bine pe Dr. Ferreiro, nu-i așa, Mercedes?
Toată lumea îl cunoștea, d-le. Toți de pe aici.
Bîlbîitul vorbea despre un informator. Aici... la moară.
Îți poți imagina? Chiar sub nasul meu.
Mercedes, te rog.
Ce părere trebuie să ai tu despre mine?
Trebuie să crezi că sînt un fel de monstru.
Nu contează ce crede cineva ca mine, d-le.
Vreau să mergi la magazie și să-mi aduci niște lichior, te rog.
Da, d-le. Noapte bună, d-le.
Mercedes, nu ai uitat nimic?
D-le?
Cheia.
Am singura copie, nu-i așa?
Da, d-le.
Știi, e un detaliu ciudat care mă deranjează.
Poate nu e important, dar..
În ziua cînd au atacat magazia,
Cu toate grenadele alea și explozivii,
încuietoarea nu a fost forțată.
După cum am spus, probabil că nu e ceva important.
Ai mare grijă.
Ofelia! Ofelia!
Ofelia, eu plec la noapte.
Unde? Nu îți pot spune. Nu îți pot spune...
- Ia-mă cu tine. - Nu, nu. Nu pot.
Nu pot, copile. Dar mă întorc după tine, îți promit.
Ia-mă cu tine.
Am auzit ceva.
Nu e nimic, e liniște.
Mercedes.
Ofelia.
De cînd ai știut despre asta?
De cît timp ți-ai rîs de mine?
Tîrfă mică!
Păzește-o!
Și dacă încearcă cineva să intre,
ucide-o pe ea prima.
Carne uscată.
Tutun
Dacă îmi cereai, ți-aș fi dat eu, Mercedes.
Vreau numele celor care au scris aceste scrisori.
Și pe ei îi vreau în fața mea, mîine.
Da, Căpitane.
Poți pleca, Garces.
Sigur, Căpitane?
Pentru D-zeu, e doar o femeie.
Așa ai crezut întotdeauna.
De aceea am putut scăpa.
- Am fost invizibilă pentru tine. - La dracu.
Mi-ai găsit slăbiciunea: Mîndria!
Dar pe noi ne interesează punctele tale slabe.
Este foarte simplu: vei vorbi...
și va trebui să știu că
tot ceea ce spui este adevărat.
Avem puține obiecte aici pentru această sarcină.
Nu e nimic complicat.
Lucruri pe care le înveți practicînd.
Mai întîi, trebuie să cîștigăm încredere...
Nu sînt vreun bătrîn! Nici un prizonier rănit!
Fiu de cățea! Să nu îndrăznești să te atingi de fată...
Nu ai fi primul porc pe care îl despic!
Numerele extrase sînt:
33037.
3-3-0-3-7.
A lăsat-o să plece?
Ce dracu tot spui?
Prindeți-o! Haideți! Aduceți-o aici!
Aduceți-mi-o, la dracu!
Încălecați!
Va fi mai bine dacă vii cu mine fără să te împotrivești.
Căpitanul a spus că dacă te porți bine...
Nu fi proastă, drăguțo,
dacă te va ucide cineva...
acela voi fi eu.
M-am hotărît să-ți mai dau o ultimă șansă.
Promiți să faci ceea ce îți spun?
Vei face tot ce îți spun, fără să pui întrebări?
Este ultima ta șansă.
Atunci ascultă-mă.
Ia-l pe fratele tău
și adu-l la labirint,
cît de repede poți, Înălțimea Ta.
Pe fratele meu?
Avem nevoie de el.
- Dar... - Gata cu întrebările.
Ușa e încuiată.
În acest caz... fă-ți propria ușă.
Căpitane, cu permisiunea dvs.
Vino repede.
- Ce mai e? - S-a întors Serrano. E rănit.
Rănit?
Unde e Garces?
Cîți au fost acolo?
Nu știu sigur, Căpitane.
50, cel puțin.
Ceilalți nu au scăpat. Posturile de control nu răspund.
Cîți oameni avem aici? Douăzeci, poate mai puțini, d-le.
Plecăm. Împreună.
Să nu-ți fie frică.
Nu ți se va întîmpla nimic.
Pune-i să patruleze la liziera pădurii.
Cînd se va întoarce trupa, îmi raportezi imediat.
Cere întăriri prin radio, acum.
Da, Căpitane.
Lasă-l!
Ofelia!
Repede, Maiestate,
Dă-mi-l mie.
Luna plină e sus pe cer,
Putem deschide portalul acum.
Ce ai în mînă?
Portalul se va deschide doar dacă îi dăm sîngele unui copil inocent.
Doar o picătură de sînge,atît . Doar o înțepătură, atîta tot!
E ultima încercare.
Să ne grăbim.
Ai promis că mă vei asculta!
- Dă-mi băiatul! - Nu!
Fratele meu rămîne cu mine.
Vrei să renunți la drepturile sacre, pentru acest copil pe care nici nu-l cunoști?
Da, renunț.
Ai renunța la tron pentru el?
El, care ți-a cauzat atîta durere. Așa o umilință?
Da, aș face-o.
Cum vrei, Înălțimea Ta.
Nu.
Fiul meu.
Spuneți-i fiului meu...
Spuneți-i la ce oră a murit tatăl său.
- Spuneți-i că eu... - Nu.
Nici măcar nu îți va cunoaște numele.
Ridică-te, fata mea.
Vino.
Tată.
Ți-ai vărsat propriul sînge mai degrabă decît sîngele unui copil inocent.
Asta a fost ultima încercare, și cea mai importantă.
Și ai ales bine, Înălțimea Ta.
Vino aici cu mine,
și stai la dreapta tatălui tău.
Te-a așteptat atîta vreme.
Și se spune că Prințesa s-a întors în regatul tatălui ei.
Că a condus drept și cu o inimă bună, multe secole.
Că a fost iubită de poporul ei.
Că a lăsat în urmă mici semne în timpul petrecut în lumea muritorilor...
vizibile doar celor care știu unde să privească.