SPANYOLORSZÁG, 1944
A polgárháború véget ért.
A hegyek közt rejtõzködõ
fegyveresek még mindig harcban állnak a fasiszta rezsimmel.
Katonai állások alakultak, hogy az Ellenállást felszámolják.
Egyszer volt, hol nem volt,
egy földalatti királyságban, ahol nem létezik hazugság vagy fájdalom,
ott élt egy hercegnõ, aki az emberi világról álmodott.
Kék égrõl, gyenge szellõrõl és napfényrõl.
Egy nap,
kijátszva õrzõit, a hercegnõ megszökött.
Odakint viszont...
a fény megvakította, és kitörölt minden emléket korábbi életérõl.
Elfeledte, ki õ, és honnan jött.
Testét átjárta a hideg, a rosszullét és a fájdalom. Végül meghalt.
Azonban apja, a király,
tudta jól, hogy a hercegnõ lelke egyszer visszatér,
egy másik testben,
egy másik helyen és idõben.
És akkor majd vár reá, az utolsó leheletéig,
míg világ a világ...
Nem is értem, hova hoztál ennyi könyvet, Ofelia.
Vidékre megyünk, a szabadba.
Tündérmesék?
Kicsit már nagy vagy hozzá, hogy ilyen értelmetlen dolgokkal tömd a fejed.
Szólj neki, hogy álljon meg!
Ofelia, várj.
Az öcséd nincsen jól.
Hölgyem, jól van?
Ofelia?
Ofelia, gyere ide!
- Egy tündért láttam. - Nézd meg a cipõd!
Menjünk.
Mikor a malomhoz érünk, szállj ki és köszöntsd a kapitányt.
Szeretném, ha apádnak szólítanád.
Fogalmad sincs, mennyi mindent tett értünk.
Kapitány, megérkeztek.
15 perc, késéssel.
Carmen.
Isten hozta!
Ez nem szükséges. Tudok magam is járni.
Dr. Ferreiro aggódik, hogy megerõlteti magát.
Nem.
Akkor... a kedvemért.
Köszönöm.
Ofelia, szállj ki!
Köszönj a kapitánynak.
Ofelia.
A másik kezeddel, Ofelia.
Mercedes!
- Hozza a csomagokat! - Igen, uram.
Ez egy labirintus.
Csak egy kõhalom, mindig is itt volt.
Még a malom elõtt is.
Jobb, ha nem mégy be. Eltévedhetsz.
Köszönöm.
Ezt mind kiolvastad?
Mercedes!
A kapitány hivatja.
Apádnak szüksége van rám.
Nem az apám.
A kapitány nem az apám.
Az én apám szabó volt. Meghalt a háborúban.
A kapitány nem az apám.
Kellõképp tisztáztad. Mehetünk most már?
Láttad a mamám?
- Hát nem gyönyörû! - De.
Most nincs túl jól a baba miatt. Észrevetted?
A gerillák az erdõben bujkálnak,
mert ott nehezen találunk rájuk.
Az átkozottak jobban ismerik a terepet, mint bármelyikünk.
Hát beszorítjuk õket az erdõbe.
Étel, orvosság, mindent nekünk kell ellenõriznünk.
Ki kell kényszerítenünk, hogy õk jöjjenek le hozzánk.
Három új õrhelyet állítunk fel.
Itt, itt és itt.
Mercedes.
- Hívd le Dr. Ferreirot. - Igen, uram.
Ezzel majd átalussza az éjszakát.
Csak két csepp lefekvés elõtt.
De csak kettõ.
Nagyon jó.
Az egészet. Így ni.
Nyugodtan hívjanak, ha bármi kellene. Éjjel-nappal.
Akár önnek, akár a nõvérnek.
Jó éjt.
Csukd be az ajtót és oltsd el a lámpát, édesem.
Fel kell mennie, és megvizsgálnia.
A sebe egyre rondább. Nem javul a lába.
Ez minden, amit tehetek.
Sajnálom.
Vidal a szobájában várja.
Gyere, Ofelia.
Jézusom, de hideg a lábad. Teljesen átfagytak, édesem.
Félsz?
Egy kicsit.
Mi ez a zaj?
Semmi, kicsim, csak a szél.
Itt mások az éjszakák, mint a városban.
Ott hallani a kocsikat, vonatokat.
Itt idõsek a házak.
Recsegnek.
Mintha beszélnének.
Van számodra holnap egy meglepetésem.
- Egy meglepetés? - Igen.
- Egy könyv? - Nem, annál sokkal jobb.
Miért kell férjhez menned?
Túl soká voltam magányos.
De én veled voltam. Nem lehettél magányos.
Sosem voltál egyedül.
Majd ha felnõsz, megérted. Nekem sem volt könnyû.
Mocorog az öcséd.
Meséld el neki az egyik történeted.
Attól biztos megnyugszik.
Kisöcsém, kisöcsém...
Sok, sok évvel ezelõtt,
egy bús, messzi tájon,
volt egy hatalmas hegy, vágós, fekete kõbõl állt.
Napnyugtakor,
a hegy tetején,
egy rózsa virágzott, minden éjszakán, mely mindenkit halhatatlanná tett, aki leszakította.
De senki sem merészkedett a közelébe,
mert a tüskéi telis-tele voltak méreggel.
Az emberek mindig a halálfélelemre gondoltak,
és a fájdalomra, de sosem annak reményére, hogy örökké élhetnek.
Így minden nap, a rózsa elhervadt, anélkül, hogy bárkinek is átadhatná ajándékát...
elfeledve és elveszve a hideg, sötét hegy tetején,
magányosan, az idõk végezetéig.
Jöjjön be!
- Hogy van? - Nagyon gyenge.
Pihennie kell, amennyit csak lehet.
Idelent maradok.
És a fiam?
Elnézést, kapitány...
És a fiam, õ hogy van?
Per pillanat nincs ok az aggodalomra.
Nagyon jó.
Kapitány, a feleségének nem szabadott volna a terhesség ily késõi szakaszában utaznia.
- Ez a véleménye? - A szakmai véleményem, igen, uram.
Egy fiúnak ott kell megszületnie, ahol az apja van.
Ez minden.
Még egy dolog, kapitány.
Honnan ilyen biztos benne, hogy fiú lesz?
Ne szórakozzon velem!
8 órakor aktivitást észleltünk az észak-nyugati körzetben.
Puskalövést.
Bayona õrmester átfésülte a körzetet és elfogott egy gyanúsítottat.
A másik a fia, az itteni városban laknak.
Kapitány, az apám becsületes ember.
Ezt majd én döntöm el. Vegye le a sapkáját a jelenlétemben!
Ez a fegyver volt nála. Lõttek vele.
Az apám nyúlra vadászott, kapitány.
Fogja be, a szentségit!
"Nincs Isten, nincs Kormány, nincs Urunk"?
- Igazán? Francokat! - Vörös propaganda, kapitány.
- Nem propaganda az, uram. - Pszt.
Egy régi naptár, kapitány.
Mi csak földmûvelõk vagyunk.
Folytassa!
Felmentem az erdõbe, kapitány... nyulat lõni.
A lányaimnak. Nagyon betegek.
Nyulak. Rendben.
Kapitány, ha az apám azt mondja, akkor nyulakra is vadászott.
Hagyja békén!
Megölte, megölte!
Gyilkos! Átkozott!
Talán ezek után rendesen átkutatja a holmijukat,
mielõtt engem zaklat.
Igen, kapitány.
Anya! Anya, kelj fel!
Anya, van valami a szobában.
Szia.
Idáig követtél?
Te tündér vagy?
Nézd!
Ilyen egy tündér.
Azt akarod, hogy veled menjek?
Ki? De hová?
Halló?
Visszhang!
Halló?
Hát te vagy.
Te vagy, visszatértél!
Könyörgöm, ne ijedj meg.
Nézd!
Én Ofelia vagyok. Te ki vagy?
Én?
Volt már annyi nevem...
régi nevek, melyet csak a szél, és a fák tudnak kiejteni.
Én vagyok a hegy, az erdõ és a föld.
Én...
Egy faun vagyok.
A legalázatosabb szolgája, Fenséged.
- De én nem... - Te vagy Moanna hercegnõ,
az alvilág királyának leánya.
Az én apám szabó volt.
Téged nem ember szült.
A hold hozott világra.
Nézd meg a bal válladat,
ott láthatod a jelét, és magad is megbizonyosodsz.
Az igazi apád kapukat hagyott a világ minden részén, hogy visszatérhess.
Ez az...
Ez az utolsó közülük.
De meg kell gyõzõdnünk róla, hogy még sértetlen vagy,
hogy nem váltál halandóvá.
Három feladatot kell teljesítened, még a telihold elõtt.
Ez a Válaszutak könyve.
Nyisd fel, mikor egyedül vagy,
és megmutatja a jövõd,
hogy mi a teendõd.
De itt nincs is semmi.
Mercedes, készítse el ezeket a nyulakat vacsorára.
Még túl fiatalok.
- Talán levesbe még jók lesznek. - Igen, uram.
Ez a kávé odaégett. Kóstolja csak meg!
Legyen rá gondja!
Ahogy kívánja, uram.
Fõzd meg!
- Nem ízlett neki a kávé. - Akadékoskodó piperkõc.
Egy piperkõc.
Kelleni fog marhahús és még egy csirke.
- És mégis honnan szedjünk? - Az orvos nejétõl, vagy a polgármestertõl.
Többet esznek, mint két disznó.
- És közben beszélnek. - Még a víz alatt is.
Mindjárt visszajövök, Mercedes.
Ofelia.
Az apád ma este vacsorát ad.
Nézd, mit csináltam neked!
Tetszik?
Mit meg nem adtam volna egy ilyen ruháért,
mikor annyi idõs voltam, mint te! És nézd ezeket a cipellõket!
Tetszenek?
Igen, nagyon aranyosak.
Menj akkor! Fürödj le!
Ofelia?
Siess! Látni szeretném rajtad a ruhát.
Szeretném, ha nagyon szép lennél.
Mint egy hercegnõ.
Egy hercegnõ?
Tisztítsátok le rendesen azokat a csirkéket!
És ne feledjétek a babot.
- Csodásan nézel ki, leányom, gyönyörûen. - Milyen pompás ruha!
Vissza dolgozni, ne vesztegessétek az idõt!
Kérsz egy kis mézes tejet?
Menj hátrébb, nehogy ráfröccsenjen a tej a ruhádra, olyan bájos vagy benne.
Mercedes. Te hiszel a tündérekben?
Nem.
De kis koromban hittem.
Sokmindenben hittem, amiben most már nem.
Múlt éjjel meglátogatott egy tündér.
Tényleg?
És nem volt egyedül, egy csomóan voltak,
- még egy faun is. - Egy faun?
Nagyon öreg volt, magas, és föld szaga volt.
A mamám arra tanított, óvakodjak a faunoktól.
Mercedes!
Jöjjön!
Minden itt van, kapitány.
Liszt, só, olaj, gyógyszer,
olíva, szalonna...
Dohány.
És az élelmiszerjegyek.
- Tartson leltárt! - Meglesz.
Mercedes.
- A kulcsot. - Igen, uram.
- Ez az egy van? - Csak ez az egy.
Mostantól nálam lesz.
Kapitány!
Kapitány, talán semmiség.
Õk azok.
Egyszer volt, hol nem volt, mikor az erdõ még ifjú volt,
varázslatos és csodálatos lényeknek adott otthont."
"Vigyáztak egymásra,
és egy hatalmas fügefa árnyékában pihentek,
mely egy dombon nõtt, a malom mellett."
"De most a fügefa haldoklik.
Az ágai elszáradtak, a törzse öreg és meggörbült.
Egy szörnyû varangy telepedett a gyökerébe,
és nem hagyja lélegzethez jutni.
Tedd a három varázskövet a varangy szájába,
és szedd ki az arany kulcsot a gyomrából.
Csak ekkor fog a fügefa újra virágzani."
Itt voltak kevesebb, mint húsz perce.
Sietve távoztak.
Legalább egy tucatnyian.
Antibiotikum.
Itt felejtettek egy lottószelvényt.
Még itt vannak.
Az átkozottak itt vannak...
és figyelnek minket.
Hé!
Ezt itthagytátok!
És a lottószelvényt is!
Miért nem jöttök érte?
Talán épp most lesz szerencsétek!
Szia. Moanna hercegnõ vagyok,
és nem félek tõled.
Nem szégyenled magad, hogy idelent élsz,
és bogarakat eszel...
és egyre csak hízol, míg a fa haldoklik?
Nézte a szobájában is? És a kertben?
Igen, asszonyom.
Ellenõrizte a kertet is?
- Hova tûnhetett? - Igen, asszonyom.
Hol van a lány?
Erre, kérem.
Hadd mutassam be a feleségem, Carmen.
- Elragadó. - Nagyon örülök.
Mostantól egy családnak egy élelmiszerjegy jár.
Nézzék meg!
- Egy? - Csak egy.
Kapitány, nem hinném, hogy elég lesz.
Ha csínján bánnak vele, bõven elegendõ.
Nem hagyhatjuk, hogy bárki is élelmet juttathasson a gerilláknak.
Hátrább szorultak, és egyikük megsérült.
Elnézést, kapitány, de ezt honnan tudja?
Ma majdnem elkaptuk õket. Ezt találtuk.
Antibiotikum.
Isten már gondoskodott a lelkükrõl.
Hogy testükkel mi lesz, azzal nem törõdik.
Segítünk, amiben csak tudunk, kapitány.
Tudjuk, hogy nem önként van itt.
Ebben bizony téved.
Én kértem magam ide, mert azt akartam, hogy a fiam egy új, tiszta Spanyolországban születhessen meg.
Mivel ezek az emberek tévesen abban hisznek,
hogy egyenlõek vagyunk.
De van egy lényeges különbség:
a háborúnak vége és mi nyertünk.
És ha mindet meg is kell ölnünk, hogy beismerjék,
akkor megtesszük, ilyen egyszerû.
A mi választásunk, hogy itt vagyunk.
A választásra!
Tedd fel a kávét! Kimegyek még fáért.
Majd kimegyünk mi.
Ofelia?
Hogy nézel ki, és hogy találkoztak a kapitánnyal?
Ofelia apja készítette a kapitány egyenruháit.
Ó, Látom...
Miután meghalt, én dolgoztam a boltban.
Kicsit több, mint egy éve,
újra találkoztunk.
Mennyire különös!
Annyi idõ után egymásra találni?!
Nagyon különös.
Kérem, bocsássanak meg a nejemnek. Keveset tapasztalt a világból.
Azt hiszi, ezek a buta történetek bárkit is érdekelnek.
Mi megértjük.
Elnézést, asszonyom... Ofelia van itt.
Elnézést!
Említettem, hogy ismertem az apját, kapitány?
Nem, fogalmam sem volt róla.
Marokkóban.
Nem ismertem túl jól, de nagyon lenyûgözött.
Kiváló katona.
A zászlóaljában beszélték az emberek, mikor Vidal tábornok elesett a csatamezõn,
hozzávágta egy sziklához az óráját,
hogy a fia pontosan tudja halálának idejét.
Hogy tudja, milyen a bátor halál.
Ostobaság. Nem is viselt órát.
Nagy fájdalmat okoztál nekem.
Ha megfürödtél, azonnal lefekszel, nincs vacsora.
Hallasz?
Néha azt hiszem, sosem tanulsz meg viselkedni.
Csalódást okoztál, Ofelia.
És apádnak is.
Mármint a kapitánynak?
Neki még jobban is.
Megvan a kulcs.
Vigyél a labirintusba.
Szia.
Megszereztem a kulcsot.
Az én vagyok, a lány meg te.
És a baba?
Hát elhoztad a kulcsot.
Örülök.
Kezdettõl fogva hitt benned.
Annyira örül, hogy sikerült.
Tartsd magadnál a kulcsot.
Hamarosan szükséged lesz rá.
És erre is... egy kréta.
Két feladat maradt,
és már majdnem telihold.
Légy türelmes.
Hamarosan a palotádat körbevevõ hét kertben sétálhatunk.
Honnan tudjam, hogy igazat beszélsz?
Miért is hazudna neked egy ilyen árva kis faun, mint én?
Kezdheti.
Készítsék elõ a jegyüket ellenõrzésre.
Jöjjön! Neve?
A teljes nevét kérem.
Narciso Pena Soriano, szolgálatára.
Ez a napi kenyerünk Franco Spanyolországában,
jól õrizve ebben a malomban! A vörösök hazudnak...
mert egy egységes Spanyolországban,
nincs otthon tûz és kenyér nélkül.
Mutasd meg, mi jön most!
Mutasd!
Ofelia, segíts...
Kapitány! Kapitány!
Jöjjön gyorsan!
...mert egy egységes Spanyolországban,
nincs otthon tûz és kenyér nélkül.
Ez a napi kenyerünk Franco Spanyolországában...
A feleségének zavartalan pihenésre van szüksége.
Nyugtatót kell adnom neki.
A lánynak máshol kellene aludnia.
Itt maradok, míg meg nem szül.
Gyógyítsa meg!
Nem számít, mibe kerül, mi kell hozzá.
Csak gyógyítsa meg!
Ne aggódj!
A mamád hamarosan rendbe jön, meglátod.
Babát szülni nem egyszerû dolog.
Akkor nekem sosem lesz.
Az erdõben lakó embereknek segítesz, ugye?
Elmondtad bárkinek?
Nem, dehogy.
Nem akarok neked rosszat.
Én se neked.
Tudsz egy altatódalt?
Csak egyet...
de nem emlékszem a szövegére.
Azért szeretném hallani.
Ne féljen! Csak én vagyok.
- Készen áll? - Igen.
Akkor induljunk.
Ez kész õrület.
Ha megtudja, megöl mindkettõnket.
- Gondolt erre? - Ennyire fél tõle, doktor?
Nem félek...
legalábbis nem magamat féltem.
Pedro.
Pedro, a bátyám.
Nem végezted el a feladatot.
Nem, beteg a mamám.
Ez nem mentség a hanyagságra.
Tessék... ez egy mandragóra gyökér.
Egy olyan növény, mely arról álmodik, hogy ember lesz.
Tedd a mamád ágya alá,
egy tál friss tejben.
Minden reggel adj neki két csepp vért.
Nincs vesztegetni való idõnk.
A nyakunkon a telihold.
A tündérek majd segítenek.
Egy nagyon veszélyes hely az, ahova mész.
Az a dolog, ami lakja,
nem ember.
Fényes lakomát találsz majd ott,
de ne egyél vagy igyál semmit!
Semmit se!
Az életed múlik rajta.
Hoztam likõrt, dohányt és sajtot.
Levelet Trigonak és Pilotonak.
Nézzük, hogy van a lába, Frenchie.
Mégis hogy lenne? Annak már annyi.
Lássuk csak.
...é-észak-amerikai,
angol és kanadai csapatok,
szálltak partra Észak-F-F...
- Franciaországban, idióta. - Franciaország.
Több, mint 150,000 katona...
Dwight D. Eisenhower tábornok parancsnoklása alatt...
Nagyon szörnyû, doktor úr?
Nézze, Frenchie...
Nem tudom megmenteni.
Megpróbálom nagyon gyorsan csinálni.
Várjon egy kicsit, doktor, csak egy pillanat.
"A krétával rajzolj egy ajtót bárhová a szobádban!"
"Amint az ajtó nyitva, indítsd el a homokórát!"
"Hagyd, hogy a tündérek vezessenek."
"Ne egyél és ne igyál semmibõl, amíg ott vagy,
és gyere vissza, mielõtt az utolsó homokszem is lepereg."
Ne...
Egy másikat.
Ne! Ne!
Hamarosan kapunk erõsítést Jacából.
50 embert, vagy többet. Aztán szembeszállunk Vidallal.
És aztán mi lesz?
Megölitek, és küldenek helyette egy másikat. És megint egy másikat...
Bajban vagytok, nincs fegyver, nincs menedékhely...
Élelemre van szükségetek, gyógyszerekre. Mercedesszel is törõdnöd kellene.
Ha igazán szereted õt, külföldre menekülnél vele.
- Ez egy elveszett ügy. - Itt maradok, doktor.
Nincs választásom.
Mennetek kell.
Itt a kulcs, de nem mehettek most oda.
Pontosan erre számít.
Hagyd csak rám!
Gyáva vagyok.
Nem vagy az.
De igen.
Egy gyáva, egy szerencsétlen, hogy emellett a rohadék mellett élek,
mosok rá, ágyazok neki, etetem...
Mi van, ha a doktornak van igaza és nem nyerhetünk?
Legalább megnehezítjük a dolgát annak a rohadéknak.
Vidal kapitány.
Csökken a láza. Nem tudom miért, de csökken.
De még mindig lázas?
Igen, de ez jó jel. A szervezete válaszol.
Ide hallgasson!
Ha döntenie kell, válassza a babát!
Az én nevemet fogja viselni, és az apám nevét.
Mentse õt!
Testvérem...
kis testvérem...
ha hallasz engem,
idekint nem jól állnak a dolgok.
De hamarosan ki kell jönnöd.
Megbetegíted anyát.
Egy szívességet akarok kérni tõled mikor majd kijössz,
csak egyet:
ne bántsd õt!
Majd megismered. Csodaszép,
még akkor is, mikor idõnként napokig szomorú.
Meglátod majd, mikor mosolyog,
meg fogod szeretni.
Figyelj, ha azt teszed, amit mondok,
megígérek neked valamit.
Elviszlek a királyságomba, herceggé teszlek téged.
Megígérem neked, herceg leszel.
Meghúztam a sípot, de nem mozdultak.
Próbáltam megállítani, de túl késõ volt.
A fûtõ és én az utolsó pillanatban ugrottunk ki,
de nézze a rakományt!
Mit vittek el a vagonokból?
Egyetlen egyet sem nyitottak fel.
Mi a fenérõl beszél maga?
Ez az egész érthetetlen, nem nyitottak fel egyetlen kocsit sem.
- Semmit sem vittek el. - Semmit? Biztos ebben?
Isten tudja, mit akartak, azon kívül, hogy az idõnket vesztegetik.
A semmibõl bukkantak elõ, kapitány.
Gránátjaik vannak, a dombok felõl támadtak ránk.
Kapitány, körülvettünk egy hátramaradt egységet.
Bevették magukat a sziklák közé.
Menj csak, Serano, ne félj, ez az egyetlen illõ módja a halálnak.
Serrano!
Hadd lássam!
Tudsz beszélni?
A francba!
Ezek haszontalanok! Nem tudnak beszélni.
Kapitány, egy még életben van.
Lábon lõtték.
- Mi történt? - Elfogtak egyet.
- Tessék? - Élve fogtak el egyet. A raktárépületbe viszik.
Mercedes!
Pedro... Pedro...
Mercedes?
- Kapitány, be kell mennem a raktárba. - Most nem, Mercedes.
Mozgás!
Micsoda jólét, angyalom.
Felvigyem én?
Tessék, fele akkora adag.
Nem hiszem, hogy szükségem van rá.
Jobban érzem magam, sokkal jobban.
Nem értem. De örülök neki.
Anya...
Ez a cigaretta nagyon jó.
Jó minõségû dohány, nehéz ilyet találni.
B-b-aszódjon meg!
A fenébe, Garces. Elfogunk egyet, és erre kiderül, hogy egy dadogós.
Itt leszünk egész éjszaka.
Amilyen lassan beszél...
Garcesnak igaza van.
Jobb lesz, ha elmondasz mindent.
Hogy biztosan így legyen, hoztam néhány szerszámot.
Csak olyasmit, amit az út közben találni lehet.
Elõször nem tudok majd bízni benned,
de miután használom ezt, be fogsz vallani pár dolgot.
Mikor eljutunk ehhez,
ki fogunk alakítani egy... hogy is kell mondani?
Egy közelebbi kapcsolatot, mintha testvérek lennénk.
Majd meglátod.
És mikor eljutunk ehhez,
el fogok hinni mindent, amit mondasz.
Egy üzletet ajánlok.
Ha elszámolsz háromig dadogás nélkül,
elmehetsz.
Ne õt nézd, rám nézz!
Senki sem áll felettem.
- Garces! - Igen, kapitány?
Ha azt mondom ennek a seggfejnek, hogy elmehet, ellent mondana valaki nekem?
Nem, kapitány. Elmehetne.
Úgy ám. Számolj háromig!
- Egy... - Jó.
Kettõ...
Még egy és szabad vagy.
Nagy kár.
Édesanyád jobban van, Fenség.
Most biztos megkönnyebbültél.
Igen, köszönöm.
De a dolgok nem végzõdtek túl jól.
Nem?
- Volt egy kis balesetem. - Baleseted?
Igen.
- Megszegted a szabályokat. - Csak két szõlõszem volt,
azt hittem senki sem veszi majd észre.
- Hibát követtünk el! - Hibát?
Elbuktál. Soha sem térhetsz vissza.
- Baleset volt. - Nem térhetsz vissza.
Három nap múlva telihold.
A szellemed örökké az emberek közt marad.
Öregedni fogsz, mint õk, és meg fogsz halni, mint õk
az emléked pedig idõvel elhalványul.
És ezzel együtt mi is eltûnünk.
Soha többé nem fogsz minket viszontlátni.
Jó napot, doktor. Sajnálom, hogy ilyen korán felkeltettem,
de úgy gondolom szükségünk lesz a segítségére.
Istenem, mit tett vele?
Nem sok mindent.
De jól alakulnak a dolgok.
Megnyugtat a tudat, hogy kéznél van, doktor. Megvan a maga elõnye.
Serrano, maradj itt.
Beszéltem...
Nem sokat...
- d-d-de beszéltem. - Sajnálom.
Úgy sajnálom.
Öljön meg, öljön meg azonnal. Kérem.
A rohadék.
Ez majd elmúlasztja a fájdalmat.
Már majdnem vége.
Figyeljen Dr. Ferreiro-ra,
- mindjárt ott vagyok. - Igenis, kapitány.
Meg sem mozdulsz.
Beteg vagy?
Mit mûvelsz te ott lent?
- Szólj neki. - Kinek?
Na mégis kinek, te féleszû? Ferreiro-nak!
Mi a fene ez?
Ne! Ne, ne, ne, ne!
Engedd el. Engedd el, kérlek!
Ezt nézd meg! Nézd mit rejtegetett az ágyad alatt!
Mit szólsz hozzá?
Ofelia, mit keresett ez a valami az ágyam alatt?
Ez egy varázsgyökér, amit a fauntól kaptam.
Ez mind amiatt a sok szemét miatt van, amit engedsz neki olvasni.
Nézd mi lett az eredménye!
Kérlek, hagyj minket magunkra. Majd én beszélek vele, drágám.
Rendben. Ahogy akarod.
Azt mondta, hogy jobban leszel tõle. És így is lett.
Ofelia, hallgatnod kell az apádra.
Abba kell hagynod ezt az egészet.
Nem! El akarok menni innen!
Kérlek, vigyél el innen! Csak menjünk, kérlek!
A dolgok nem ennyire egyszerûek.
Ha majd idõsebb leszel,
majd rájössz, hogy az élet nem olyan, mint a tündérmesék.
A világ egy kegyetlen hely.
Majd te is megtanulod, még ha fájdalmas is lesz.
- Ne! Ne! - Ofelia!
Varázslat nem létezik. Se neked, se nekem, sem másnak.
Anya! Segítség!
Segítség!
Miért tette?
Ez volt az egyetlen dolog, amit tehettem.
Nem, engedelmeskedhetett volna nekem.
Tudnék, de nem teszem.
Pedig jobban tette volna. Maga is tudja.
Nem értem. Miért nem engedelmeskedett nekem?
A feltétlen engedelmesség, valami olyasmi...
amihez csak a magafajták értenek, kapitány.
Kapitány!
Garces! Hívja a felcsert.
- Azonnal küldje fel! - Igenis, kapitány.
Meghalt a felesége.
"Mert Isten útjai kifürkészhetetlenek.
Mert az õ megbocsátásának kulcsa
a szavaiban és titokzatosságában rejtezik.
Bár Isten üzenetet küld nekünk,
ránk bízza, hogy megértsük azt.
Mert mikor kitárjuk karjainkat,
a Föld csak egy érzéktelen porhüvelyt fogad magába,
a lélek messze jár, az örök dicsõségben.
Fájdalommal teli ez, de az élet lényege,
és a kegyelem ajándéka, melyet elveszítünk születéskor.
Isten, az Õ végtelen bölcsességében minékünk adja a megoldást.
Mert lelkünk csak olyan helyen tisztulhat meg,
mely helyet az Õ jelenléte erõsít."
Maga jól ismerte Dr. Ferreiro-t, nem igaz, Mercedes?
Mindannyian ismertük õt, uram. Itt mindenki ismerte.
A dadogó beszélt egy besúgóról. Itt... a malomnál.
El tudja képzelni? Pont az orrom elõtt.
Mercedes, kérem.
Mit gondolhat rólam?
Biztos azt hiszi, hogy egy szörnyeteg vagyok.
Nem számít, hogy mit gondol egy magamfajta, uram.
Szeretném, ha elmenne a raktárba, és hozna még nekem egy kis likõrt, kérem.
Igen, uram. Jó éjt, uram.
Mercedes, nem felejtett el valamit?
Uram?
A kulcsot.
Nálam van az egyetlen másolat, nemde?
Igen, uram.
Tudja, van egy furcsa részlet,
ami nem hagy nyugodni. Talán nem lényeges, de...
aznap, amikor betörtek a raktárba,
azokkal a gránátokkal és robbanóanyagokkal,
a zár maga sértetlen maradt.
De ahogy mondtam, talán lényegtelen.
Legyen óvatos.
Jó éjt, uram.
Ofelia! Ofelia!
Ofelia, ma éjjel elmegyek.
- Hová? - Nem mondhatom el. Nem mondhatom el...
- Vigyél magaddal. - Nem, nem. Nem lehet.
Nem lehet, gyermekem. De visszajövök érted, megígérem.
Vigyél magaddal.
Hallottam valamit.
Semmi, ne aggódj.
Mercedes.
Ofelia.
Mióta tudsz te errõl?
Mióta röhögsz rajtam?
Kis ribanc!
Vigyázzanak rá.
És ha bárki megpróbálna bejutni,
õt öljék meg elõször.
Szárított hús.
Dohány.
Ha szüksége volt ezekre, csak kérnie kellett volna, Mercedes.
Tudni akarom azoknak a nevét, akik ezeket a leveleket írták.
És állítsák elém õket, holnapig.
Igenis, kapitány.
Elmehet, Garces.
Biztos benne, kapitány?
Az Isten szerelmére, ez csak egy nõ.
Ez az, amit mindig is gondolt.
Emiatt tudtam én mindig megúszni.
- Láthatatlan voltam a maga számára. - Fenébe.
Megtalálta a gyenge pontomat: arrogancia.
De most a maga gyenge pontja a lényeges.
Nagyon egyszerû: maga beszél...
nekem pedig tudnom kell,...
hogy amit mond, az igaz-e.
Van itt nekünk egy csomó minden a cél elérése érdekében.
Nem bonyolult.
Olyan dolgok, melyeket munka közben tanulunk meg.
Elõször is...
Én nem egy öregember vagyok! Sem pedig egy sebesült fogoly!
Rohadék! Hozzá ne merjen érni a lányhoz...
Nem maga lesz az elsõ disznó, akit kibelezek!
Hagyta elmenni?
Mi a francról beszélsz?
Kapják el! Gyerünk! Hozzák vissza!
Hozzák vissza, a fenébe is!
Nyeregbe!
Jobb lesz, ha ellenállás nélkül velem jön.
A kapitány azt mondta, hogy ha nem viselkedik...
Ne legyen bolond, aranyom.
Ha bárki is meg fogja ölni...
az én leszek.
Úgy döntöttem, hogy adok még egy utolsó esélyt.
Megígéred, hogy azt teszed, amit mondok?
Megteszel mindent, amit kérek, kérdés nélkül?
Ez az utolsó esélyed.
Akkor figyelj jól.
Fogd a testvéredet
és hozd el hozzám a labirintusba,
amilyen gyorsan csak tudod, fenség.
A testvéremet?
Szükségünk van rá.
- De... - Nincs több kérdés.
Az ajtó zárva van.
Ebben az esetben... készítsd el a sajátodat.
Kapitány, engedelmével.
Jöjjön gyorsan!
- Mi történt? - Serrano visszajött. Megsebesült.
Megsebesült?
Hol van Garces?
Mennyien voltak?
Nem tudom pontosan, kapitány.
Legalább ötvenen.
A többieknek nem sikerült. Az õrhelyek nem válaszolnak.
- Mennyi ember maradt a táborban? - Húsz, talán kevesebb, uram.
Elmegyünk. Együtt.
Ne aggódj!
Semmi bajod nem lesz.
Álljanak õrséget az erdõnél!
Mikor a másik szakasz visszaér, azonnal értesítsenek!
És azonnal hívjon erõsítést rádión!
Igen, kapitány.
Hagyd õt békén!
Ofelia!
Gyorsan, õfensége,
adja õt ide.
A telihold az égen ragyog,
most megnyithatjuk a kaput.
Mi van a kezedben?
A kapu csak akkor nyílik meg, ha egy ártatlan vérét feláldozzuk.
Csak pár csepp vér, ennyi.
Ez az utolsó feladat.
Siess!
Megígérted, hogy engedelmeskedsz!
- Add ide a fiút! - Nem!
A testvérem velem marad!
Feladnád szent jogaidat, ezért a kölyökért, akit alig ismersz?
Igen, fel.
Feladnád érte a trónod?
Érte, aki miatt oly sokat szenvedtél, és megalázkodtál?
Igen, fel.
Ahogy kívánja, fenséged.
Ne!
A fiam.
Mondják meg a fiamnak...
Mondják meg neki, hogy mikor halt meg az apja.
- Mondják meg, hogy... - Nem.
Még a nevét sem fogja megtudni.
Kelj fel, lányom.
Jöjj.
Apám.
A saját véredet áldoztad, egy ártatlan véréért.
Ez volt az utolsó feladat, és a legfontosabb.
És jól választott, fenséged.
Gyere ide,
és ülj le apád oldalára.
Oly régóta várt rád.
És úgy mondják, a hercegnõ visszatért apja királyságába.
Hogy igazságosan és kegyes szívvel uralkodott, századokon át.
Ezért szerette népe oly nagyon.
És azt, hogy kis nyomokat hagyott maga után a földön eltöltött idején...
melyet csak azok látnak, akik tudják, mit figyeljenek.