ДЕВІД АТТЕРБОРО ПРЕДСТАВЛЯЄ
Серед надзвичайних істот, які існували в минулому,
найвідоміший – динозавр.
Тиранозавр королівський.
Тварина, яка запалює нашу уяву.
Яка ж це була тварина?
Який мала вигляд? Як жила?
Сучасна наука знайшла відповіді на ці запитання.
І не тільки про тиранозавра,
а й про інші види, які з ним співіснували.
А найновіша комп'ютерна графіка помогла оживити їх на наших очах.
Планета Земля 66 мільйонів років тому.
У небі повно летючих велетнів.
Глибини океанів патрулюють величезні рептилії.
А на суші різноманітні динозаври
борються за виживання.
Тепер ми чимало знаємо про світ, у якому царювали динозаври.
А це їхня історія.
Доісторична планета
Ліси
У лісах Південної Америки можна знайти найвищі дерева у світі.
Заввишки понад сто метрів.
А ще тут живуть велетні тваринного світу.
Травоїдні динозаври.
Це австропосейдони.
Двадцять чотири метри завдовжки.
У них колосальний апетит.
Зубами вони не жують,
а тільки кусають.
Така група щодня з'їдає близько десяти тонн зелені.
Вони надають перевагу молодому листю на кінчиках гілок.
Та натрапивши на вищі за них дерева,
вони не здаються.
Спираючись масою тіла й грудною кісткою завтовшки понад 20 сантиметрів,
вони легко ламають дерева.
Успіх.
Та життя в лісі – це постійна битва.
Особливо в таких новостворених просвітах.
Рослини тягнуться до світла…
і використовують усі методи, щоб мати перевагу.
Просвіт у лісі швидко перекривається.
Понад три чверті земної суші вкрито рослинами й деревами.
Доісторична планета – зелена планета.
У лісах живе багато різних видів динозаврів.
Трицератопси – одні з найбільших динозаврів у Північній Америці.
До восьми метрів завдовжки.
Великий комір над головою слугує для захисту під час бійок.
Та рослини теж уміють захищатися.
Отруйні токсини.
Особливо небезпечні для динозавренят.
Цей малюк важить у п'ятдесят разів менше, ніж мати.
Отрута з рослин може серйозно йому зашкодити.
Але трицератопси знають, як захиститися від таких отрут.
За допомогою протиотрути.
Її можна знайти в печері, яку вони регулярно відвідують.
Проте цей малюк тут уперше.
Їм потрібно знайти шлях,
який за багато тисячоліть зазнав ерозії через підземну річку.
Світло сюди не пробивається.
Вони нічого не бачать.
Малюк не повинен відставати від сім'ї.
Та все ж тримати дистанцію.
Єдиний поворот не туди може закінчитися катастрофою.
Нарешті стадо доходить до місця призначення.
Ось і протиотрута – особлива глина.
Вони часто відвідують такі глиняні потоки.
Проте когось не вистачає.
Де її маля?
Малюкові пощастило.
Шар глини в шлунку
і його захистить від отруйного листя, яким він харчується.
Незабаром вони вирушать назад у ліс, на денне світло.
Насправді дуже мало сонячного світла
досягає поверхні землі в цих густих лісах.
У Патагонії
густі зарості простягаються на сотні кілометрів.
Проте де-не-де трапляються такі таємничі просвіти.
Це робота карнотавра вагою дві тонни і понад три з половиною метри заввишки.
Самець віддавна розчищає цю галявину.
Він постійно працює, щоб підтримувати тут чистоту.
Це його сцена для хизування перед самицями.
Усе готово, і він це оголошує.
Його низькочастотний клич
ефективніше долає густі зарості,
ніж високочастотний.
Нарешті приходить самиця.
Вона більша й сильніша за самця.
Тепер він мусить її вразити.
Бо іншого шансу може й не бути.
Вона уважно за ним спостерігає.
Якщо він хоче її вразити,
то повинен зробити щось незвичайне.
У нього нема ні величезних рогів, ні ефектного хвоста.
Тільки крихітні й, вочевидь, не особливо корисні руки.
Завдяки сфероїдним суглобам
він здатен ворушити руками незалежно одна від одної.
Не сьогодні.
Що можна покращити? Хтозна.
Поки що він вертається до прибирання.
Це Східна Азія.
У гірських лісах осінь настає рано.
У цей час на деревах дозріває багато плодів.
Серед найцінніших – горіхи дерева ґінкґо.
Справжня знахідка для динозаврів кориторапторів.
Вони вкриті пір'ям, проте не літають.
Ці знайшли особливо багато дозрілих плодів на землі.
Утім, такі збори привертають небажану увагу.
Цяньджоузавр – хижак найвищого рівня в азіатських лісах.
Самиця, понад дев'ять метрів завдовжки.
Щоб упіймати коритораптора, вона мусить підкрастися близенько.
Тут ніде сховатися.
Та здобич усе ще її не помітила.
Не вдалося.
Просто більшість полювань
у природному світі завершуються невдачею.
Коли сезонні вітри сильнішають,
листя в помірних широтах опадає на землю.
Взимку тут складні умови.
Проте буря створює нові можливості для мисливців.
Ще одна спроба.
У напівтемряві самиця менш помітна, а пориви вітру відвертають увагу.
Сорокакілограмова винагорода.
Ще цінніша в передзимовий час.
У лісах Північної Америки
лісових жителів чекає ще одна щорічна загроза.
Пожежа через удар блискавки.
Вона шириться, і температура сягає понад тисячу градусів за Цельсієм.
Вогонь здіймається на висоту до двохсот метрів.
Більшість тварин тікає.
Та цій самиці едмонтозавра треба подбати про сім'ю.
Вона її не покине.
Вони повинні бігти на крок попереду вогню, аж поки пожежа не вщухне.
Картина катастрофічна.
Як не дивно, деякі рослини мусять згоріти,
щоб завершити свій життєвий цикл.
Потрібне значне тепло, щоб шишки хвойних дерев розкрилися…
і скинули насіння.
Минає кілька годин після пожежі,
і тварини повертаються.
Жуки – серед перших.
І відкладають яйця.
Коли вони вилупляться, личинки перші побенкетують
на майже необмеженому запасі горілого дерева.
Атроцираптор – пристосуванець.
Швидко вертається, коли тут багато їжі.
І не тільки їжі.
Дим – інсектицид…
і допомагає тваринам позбутися паразитів.
Та слід бути обережним.
Анкілозавр, який важить дві тонни.
Він теж знаходить, чим поживитися після пожежі.
Вугілля.
Воно зв'язується в шлунку з рослинною отрутою і її нейтралізує.
Самиця едмонтозавра покидає ліс.
Попри всі перешкоди, вона вивела малюків у безпечне місце.
Їм доведеться знайти нове пасовище, поки ліс відновлюється.
Навіть у місцях, де пожежі – рідкість, дерева не вічні.
Відмерши, вони стають їжею для цілком інших організмів.
Уночі деяких з них особливо легко помітити.
На лісовому покриві…
з'являються гриби…
які починають мерехтіти.
Світяться вони завдяки хімічним реакціям глибоко в тканинах.
Але причина світіння залишається загадкою.
Можливо, світло приваблює комах,
які допомагають поширювати грибкові спори.
У центральній Азії
нічний ліс повниться дивними звуками.
Велетенські завроподи сплять.
У голові й шиї у них повітряні мішки,
які знижують вагу, але роблять хропіння гучнішим.
Та не всі в лісі сплять.
Для менших тварин ніч безпечніша, ніж день.
Ці теризинозаври вилупилися лише пів року тому.
Заввишки менше метра, вони вдесятеро менші за дорослих.
Їхні пазурі нагадують кинджали, але служать радше приборами для салату…
бо ж вони травоїдні.
У лісі повно розмаїтої їжі – якщо знаєш, де шукати.
Мед.
Він скрапує з бджолиного гнізда серед гілок.
Бджоли споруджують гнізда на висоті, недосяжній для наземних тварин.
Та це розміщене нижче за інші.
Такий шанс випадає рідко.
На відміну від більшості динозаврів, молоді теризинозаври лазять по деревах.
Хоч і не без труднощів.
Сердиті бджоли рояться, щоб відлякати непроханих гостей…
або й покарати.
Дорослий теризинозавр.
Велетенський, заввишки майже дев'ять метрів і з вагою п'ять тонн.
Цього бджолам не відігнати.
Нарешті ласощі.
І ще кілька укусів.
Навіть удень в особливо густих лісах панує темрява –
як у цьому європейському лісі.
Тут важко розгледіти тварин.
Проте вони всюди.
Телматозавр рідко виходить з укриття.
І так само непомітний…
залмоксес.
Останній з дуже древнього роду динозаврів.
Цей ліс – одна з небагатьох їхніх фортець.
Двадцятисантиметрові залмоксеси – легкий перекус для багатьох хижаків.
Перекус, від якого ніхто не відмовиться…
тому їм слід пильнувати.
Гатцегоптерикс має зріст п'ять метрів.
Це птерозавр, рептилія з крилами,
які він у гущавині лісу тримає складеними.
У лісі повно дрібних істот, а тому він тут регулярно полює.
Ліс на південному краю Європи.
Це найважча летюча тварина в історії,
і більше ніде він не може розправити свої велетенські крила
з розмахом понад десять метрів.
Багато постійних мешканців лісу регулярно приходять сюди…
бо тут на рослини падають морські бризки –
а для них це джерело солі.
Тут завроподи зустрічаються, поновлюють родинні зв'язки…
і творять нові сім'ї.
Та для гатцегоптерикса пляж – це злітна смуга.
Крила понесуть його в наступний ліс,
де життя буяє розмаїттям більше,
ніж деінде на нашій доісторичній планеті.
Щоб дізнатися про наукові витоки цих кадрів,
завітайте на сторінку серіалу «Доісторична планета».
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська