PRESENTERAS AV DAVID ATTENBOROUGH
Ett av de mest anmärkningsvärda djuren som någonsin har levt,
och ett av de kändaste, är en dinosaurie.
Tyrannosaurus rex.
Ett djur som sätter våra tankar i rörelse.
Hurdant djur var det?
Hur såg det ut? Hur levde det?
Nu har vetenskapen besvarat sådana frågor.
Och inte bara om T. rex,
utan även de andra arterna som levde samtidigt som den.
Den senaste bildtekniken låter oss väcka dem till liv igen.
Jorden, 66 miljoner år sedan.
Himlen är fylld av flygande jättar.
Monstruösa reptiler patrullerar havens djup.
Och på land kämpar alla slags dinosaurier
för överlevnad.
Vi vet nu mycket om denna värld som regerades av dinosaurier.
Det här är deras historia.
I Sydamerikas skogar hittar man några av världens högsta träd.
De kan växa sig över 90 meter höga.
Men det finns även gigantiska djur här.
Växtätande dinosaurier.
Detta är Austroposeidon.
De är 25 meter långa.
Och de har en kolossal aptit.
Deras tänder används inte för att tugga,
utan för att skära.
En så här stor hjord kan konsumera tio ton vegetation varje dag.
De föredrar de spröda, unga löven som växer längst ut på grenarna.
Men om de hittar träd som till och med är högre än dem,
så låter de sig inte besegras.
De använder sin väldiga vikt och 20 cm tjocka bröstben
till att helt enkelt knuffa omkull träden.
Det lyckades.
Men livet i skogen är alltid en kamp.
Särskilt när nya utrymmen skapas.
Växter skyndar sig upp mot solen…
…och använder alla slags metoder för att få övertaget.
Luckan i lövverket stängs snart.
Mer än tre fjärdedelar av jordens landyta är täckt av växter och träd.
Denna förhistoriska planet är en grön sådan.
Många olika dinosauriearter lever i skogen.
Triceratops är en av de största i Nordamerika.
De kan bli åtta meter långa.
Den stora kragen används som skydd när de strider.
Men växter kan också försvara sig.
Giftämnen.
De är särskilt farliga för småttingar.
Den här ungen väger bara en femtiondel av sin mor.
Och växternas gifter kan göra honom väldigt sjuk.
Men Triceratops har ett sätt att ta itu med sådana gifter.
De använder ett motgift.
En källa till det finns i en grotta som de ofta besöker.
Den här knatten har dock aldrig varit här tidigare.
De måste hitta sin väg genom en passage
som i tusentals år har eroderats av en underjordisk flod.
De är nu bortom ljusets räckvidd.
De kan inte se ett dyft.
Ungen måste hålla sig nära sin familj.
Men inte för nära.
Att gå vilse här inne vore en katastrof.
Till slut når hjorden platsen de behöver komma till.
Det här är motgiftet: en särskild lera.
Dessa kallas saltslick, och de besöks regelbundet.
Men någon saknas.
Var är hennes unge?
Ungen hade tur.
När han väl skapat en lerhinna i magen
kommer han också att skyddas från gifterna i löven han äter.
Snart vänder de tillbaka till skogen och dagsljuset.
Väldigt lite av solljuset når faktiskt marken i denna tätskog.
I Patagonien
sträcker sig den täta vegetationen hundratals kilometer.
Men det finns även mystiska gläntor, som den här.
Den är skapad av en två ton tung och 3,5 meter lång Carnotaurus. En hane.
Det har tagit honom en lång tid att röja den här fläcken.
Och den behöver ständig tillsyn för att hållas prydlig.
Det är en scen där han kan visa upp sig för honor.
Allt är redo, och han utropar det.
Hans rop är låga
och färdas mycket längre genom den tjocka vegetationen
än vad höga rop kan göra.
Äntligen kommer en hona.
Hon är större och starkare än hanen.
Nu måste han imponera på henne.
Och han får kanske bara en chans.
Hon bevakar honom noga.
Om han ska kunna imponera på henne,
måste han göra det på ett extraordinärt sätt.
Han har varken stora horn eller en spektakulär svans.
Men han har ett par små, till synes oanvändbara armar.
Vardera har en kulled
som låter honom röra armarna var för sig.
Inte idag.
Hur kunde han ha lyckats bättre? Vem vet?
Han får fortsätta plocka skräp för stunden.
Detta är Ostasien.
Hösten kommer tidigt till dessa bergsskogar.
Det är nu som många träd bär frukt.
Och en av de mest uppskattade är ginkgoträdets nötter.
En festmåltid för dinosaurien vi kallar Corythoraptor.
De må ha fjädrar, men de kan inte flyga.
Den här gruppen har hittat ett överflöd av fallfrukt.
Men sådana sammankomster kan dra till sig oönskad uppmärksamhet.
Qianzhousaurus, toppkonsumenten i dessa asiatiska skogar.
Det här är en hona på över nio meter.
Om hon ska fånga en Corythoraptor, måste hon komma nära.
Det finns inte mycket skydd här.
Men hennes byte har fortfarande inte lagt märke till henne.
Hon misslyckades.
Men de flesta jakter i livet misslyckas ändå för det mesta.
När säsongsvindarna blir starkare
börjar många av träden i dessa tempererade skogar tappa sina löv.
Vintern blir en svår tid.
Men en storm skapar en liten möjlighet för jägare.
Hon försöker igen.
Hon är mindre lätt att upptäcka i dunklet, och kastbyarna är distraherande.
Ett byte på 40 kilo.
Desto värdefullare nu när vintern nalkas.
I Nordamerikas skogar
finns det en till årlig fara för skogens invånare.
En brand, startad av ett blixtnedslag.
Medan den sprider sig stiger temperaturen med över 1 000 grader.
Flammorna stiger flera hundra meter upp i luften.
De flesta djur flyr.
Men denna Edmontosaurus har en familj att ta hand om.
Hon överger dem inte.
De måste hålla sig steget före lågorna tills de slocknar.
Det må se katastrofalt ut.
Men konstigt nog måste en del växter brinna
för att fullborda sin livscykel.
Den intensiva hettan behövs för att tallens kottar ska kunna öppnas…
…och sprida sina frön.
Bara några timmar efter att branden har passerat
börjar djuren återvända.
Skalbaggarna är bland de första.
De börjar lägga sina ägg.
När de kläcks kommer larverna vara de första som får kalasa
på den nästan oändliga mängden dött trä.
Denna Atrociraptor är en opportunist.
Han återvänder snabbt när det finns mat.
Det finns även nåt annat användbart.
Röken fungerar som insektsmedel.
Den kan hjälpa djur att bli av med sina parasiter.
Men man måste vara försiktig.
En ankylosaurie på två ton.
Den hittar också nåt som är värt att äta efter en brand.
Träkol.
Det binder med många av växtgifterna i magen och neutraliserar dem.
Edmontosaurus-honan lämnar skogen.
Hon har mot alla odds lyckats leda sina ungar till säkerhet.
De måste hitta nya betesmarker tills skogens växter har återhämtat sig.
Träd lever inte ens för evigt i områden där bränder är sällsynta.
Efter döden blir de till näring för en helt annan sorts organism.
Om natten blir vissa av dem kusligt iögonfallande.
Nere på marken…
…dyker svampar upp…
…och börjar lysa.
De producerar ljus genom kemiska reaktioner i vävnaden.
Men varför de gör det är ett mysterium.
Kanske för att locka till sig insekter, som i sin tur sprider svamparnas sporer.
Här i Centralasien fylls skogen med märkliga ljud om natten.
Enorma sauropoder sover.
De har lungblåsor i huvudet och halsen
som minskar deras vikt men även förstärker deras snarkningar.
Men alla sover inte.
För mindre varelser är det säkrare att röra sig om natten än under dagen.
Dessa Therizinosaurus kläcktes för bara sex månader sen.
De är knappt en meter långa – en tiondel av vad de kommer att bli.
Deras klor ser kanske ut som dolkar, men de är snarare salladsbestick…
…för de här djuren är växtätare.
Skogen har däremot all slags föda om man vet var man ska leta.
Honung.
Den droppar från en bikupa uppe i ett träd.
Bin brukar bygga sina kupor bortom marklevande djurs räckhåll.
Men den här kupan är lägre än de flesta.
Och för bra för att stå över.
Till skillnad från de flesta dinosaurier kan unga Therizinosaurus faktiskt klättra.
Även om de inte är bra på det.
Arga bin gör vågen för att varna inkräktare att hålla sig borta…
…eller ta konsekvenserna.
En vuxen Therizinosaurus.
Den är enorm. Nästan tio meter lång och fem ton tung.
Bina kan inte göra nåt för att avskräcka den.
Äntligen ett litet mellanmål.
Och några stick till.
Det är till och med mörkt om dagen i tätskogens undervegetation,
som här i Europa.
Det är svårt att se något slags djur.
Men de är överallt.
Telmatosaurus visar sig sällan.
Och lika tillbakadragna…
…är Zalmoxes.
Den sista av en urgammal utvecklingslinje.
Den här skogen är en av deras sista högborgar.
Med sina 20 cm är nyfödda Zalmoxes bara ett mellanmål för många rovdjur.
Men mellanmål är värda att äta…
…så de måste vara försiktiga.
Hatzegopteryx mäter närmare fem meter stående.
Den är i själva verket en pterosaurie: en reptil med vingar,
som den måste vika in runt alla dessa träd.
Denna skog, som är så rik på smådjur, är en av deras vanliga jaktmarker.
Den finns i Europas sydligaste utkanter.
Det här är det tyngsta djuret som någonsin har flugit,
och enbart här kan den sprida ut sina gigantiska vingar,
som mäter över tio meter.
Många av skogens permanenta invånare kommer ofta hit…
…för att växterna är täckta av havsskum,
som är en uppskattad saltkälla.
Här kan sauropoder träffa varandra, förnya familjeband…
…och bilda nya.
Men för Hatzegopteryx är stranden en startplatta.
Nu bär vingarna honom till en annan skog,
där livet förökar sig mer omväxlande och rikligt
än någon annanstans på vår förhistoriska planet.
Om du vill upptäcka vetenskapen bakom historierna
kan du gå till vår hemsida.
Undertexter: Borgir Ahlström