UVÁDZA DAVID ATTENBOROUGH
Medzi najpozoruhodnejšie a určite najznámejšie zvieratá,
ktoré kedy žili, patria dinosaury.
Tyrannosaurus rex.
Toto zviera podnecuje predstavivosť všetkých z nás.
Aký druh zvieraťa to bol?
Ako vyzeral? Ako žil?
Vedecký výskum tieto otázky zodpovedal.
A nielen o T. rexovi,
ale aj o iných druhoch, s ktorými nažíval.
A najnovšie zobrazovacie technológie nám umožňujú všetkých ich oživiť.
Planéta Zem pred 66 miliónmi rokov.
Obloha je plná lietajúcich obrov.
Morským hlbinám vládnu obrovské plazy.
A na súši dinosaury každého druhu
bojujú o prežitie.
V súčasnosti vieme o svete, ktorému vládli dinosaury, veľmi veľa.
Toto je ich príbeh.
Prehistorická planéta
Lesy
V lesoch Južnej Ameriky rastú niektoré z najvyšších stromov sveta.
Dorastajú až do výšky vyše 90 metrov.
Žijú tu však aj obrovské zvieratá.
Rastlinožravé dinosaury.
Toto sú Austroposeidony.
Merajú až 24 metrov.
A majú neuveriteľný apetít.
Zuby nevyužívajú na žutie,
ale na rezanie.
A takéto stádo dokáže každý deň skonzumovať desať ton rastlín.
Uprednostňujú mäkké, mladé listy, ktoré rastú na koncoch konárov.
No aj keď nájdu stromy, ktoré sú vyššie ako ony,
nemajú prehraté.
Využijú svoju obrovskú váhu a 20-centimetrovú hrudnú kosť,
aby strom jednoducho zvalili na zem.
Úspech.
No život v lese je večný boj.
Hlavne keď vznikne nový priestor.
Rastliny sa ťahajú za svetlom…
a využijú všemožné spôsoby, aby získali výhodnejšie miesto.
Medzera v korunách stromov sa čoskoro zaplní.
Tri štvrtiny zemskej pôdy pokrývajú rastliny a stromy.
Táto prehistorická planéta je zelenou planétou.
V lese žijú rôzne druhy dinosaurov.
Triceratopsy, jeden z najväčších v Severnej Amerike.
Dorastajú do dĺžky až 8 metrov.
Obrovské rohy na hlavách využívajú na obranu pri súbojoch.
Aj rastliny sa však bránia.
Jedovatými toxínmi.
Tie sú pre mláďatá mimoriadne nebezpečné.
Toto mláďa váži len päťdesiatinu z hmotnosti matky.
A toxíny v rastlinách mu môžu vážne ublížiť.
No Triceratopsy majú spôsob, ako si s jedmi poradia.
Užívajú protilátky.
Jeden zo zdrojov protilátok sa nachádza v jaskyni, ktorú pravidelne navštevujú.
Toto mláďa tu však ešte nebolo.
Musia prejsť po ceste,
ktorú za celé tisícročia vymyla podzemná rieka.
Teraz sa ocitli mimo dosahu svetla.
Nič nevidia.
Mláďa sa musí držať blízko pri rodine.
Nie však príliš blízko.
Teraz môže jedno zlé odbočenie znamenať pohromu.
Stádo napokon dorazilo na miesto, kam malo namierené.
Toto je tá protilátka: špeciálny íl.
Tieto ílovité jaskyne navštevujú pravidelne.
Niekto tu však chýba.
Kde je jej mláďa?
Šťastie stálo pri mláďati.
Keď si žalúdok naplní ílom,
tiež bude ochránené pred jedom z listov, ktorými sa živí.
Čoskoro sa všetci vyberú naspäť do lesa a za denným svetlom.
Vlastne, na zem v hustom lese
prenikne len veľmi málo slnečného svetla.
V Patagónii
sa nenarušená hustá vegetácia tiahne na stovkách kilometrov.
No miestami sa objavia záhadné čistinky, ako je táto.
Je to dielo dvojtonového, tri a pol metrového Carnotaura. Samca.
Vyčistiť túto cestičku mu trvalo dlho.
A musí sa o ňu neustále starať, ak chce udržať poriadok.
Je to jeho javisko, na ktorom sa môže predviesť samiciam.
Všetko je pripravené a oznámi to.
Jeho volanie je hlboké
a cez hustú vegetáciu sa roznesie ďalej
ako prenikavé volanie.
Konečne dorazila samica.
Je väčšia a silnejšia ako samec.
Teraz musí na ňu niečím zapôsobiť.
A toto môže byť jeho jediná šanca.
Pozorne ho sleduje.
Ak chce na ňu zapôsobiť,
musí to urobiť tým najnezvyčajnejším spôsobom.
Nemá obrovské rohy ani pôsobivý chvost.
Má však drobné, zdanlivo nepoužiteľné ruky.
A každá z nich má guľový kĺb,
ktorý mu umožňuje hýbať nimi nezávisle.
Dnes nie.
Čo mohol urobiť lepšie? Ktovie.
Nateraz sa vráti k upratovaniu.
Toto je východná Ázia.
V týchto lesoch nastáva jeseň zavčasu.
Vtedy rodia ovocie mnohé stromy.
A medzi tie najcennejšie patria plody ginka dvojlaločného.
Bohatá hostina pre dinosaurov zvaných Corythoraptory.
Hoci majú perie, nevedia lietať.
Títo našli mimoriadne bohatú nádielku popadaného ovocia.
Takéto zhromaždenie však môže prilákať nežiadúcu pozornosť.
Qianzhousaurus, najväčší predátor týchto ázijských lesov.
Toto je samička, ktorá je dlhá vyše deväť metrov.
Ak chce chytiť Corythoraptora, musí sa dostať bližšie.
Nemá sa veľmi ako schovať.
No jej korisť si ju stále nevšimla.
Neuspela.
No tak ako neuspeje
väčšina lovov v priebehu života.
Keď zosilnie sezónny vietor,
mnohé stromy v lesoch s miernym podnebím začínajú zhadzovať lístie.
Zima bude obdobím útrap.
No i tak búrka prináša dočasnú príležitosť pre lovcov.
Skúša to znovu.
V prítmí je nenápadnejšia a nárazový vietor odvádza pozornosť.
Tridsaťpäťkilogramový úlovok.
A s nastávajúcou zimou o to cennejší.
V lesoch Severnej Ameriky
v tomto ročnom období číha na obyvateľov ďalšie nebezpečenstvo.
Požiar po údere blesku.
Ako sa požiar šíri, teplota dosahuje vyše 1000 stupňov Celzia.
Plamene šľahajú do vyše 200-metrovej výšky.
Väčšina zvierat zuteká.
Tento Edmontosaurus však musí ochrániť rodinu.
Neopustí ju.
Teraz musí byť o krok pred požiarom, až kým plamene nevyhasnú.
Vyzerá to katastrofálne.
Niektoré rastliny však musia zhorieť,
aby sa ich životný cyklus uzavrel.
Intenzívne teplo je nevyhnutné, aby sa otvorili borovicové šišky…
a uvoľnili semienka.
Keď vyhasne požiar, už o niekoľko hodín
sa začnú zvieratá vracať.
Medzi prvými sú chrobáky.
Začínajú klásť vajíčka.
Keď sa vyliahnu, larvy sa ako prvé pohostia
na takmer neobmedzených zásobách dreva.
Atrociraptor je vypočítavý.
Keď je na dohľad jedlo, rýchlo sa vráti.
A možno tu nájsť aj niečo iné.
Dym ničí hmyz…
a pomáha zvieratám zbaviť sa parazitov.
Musia to však robiť opatrne.
Dvojtonový ankylosaurus.
Po požiari tiež našiel niečo vhodné pod zub.
Drevené uhlie.
Naviaže sa na rastlinné toxíny v žalúdku a zneutralizuje ich.
Samica Edmontosaura odchádza z lesa.
Napriek všetkému vedie obe svoje mladé do bezpečia.
Kým lesné rastliny znovu vyrastú, musia nájsť nové pastviny.
Aj tam, kde sú požiare vzácne, stromy nežijú večne.
A keď uhynú, stanú sa potravou pre rôzne organizmy.
A v noci sa niektoré z nich stávajú záhadne nápadné.
Na zemi v lese…
sa objavia huby…
a začnú žiariť.
Svetlo vytvárajú chemickou reakciou hlboko v tkanivách.
Prečo to robia, zostáva však záhadou.
Možno preto, lebo svetlo priláka hmyz,
ktorý hubám pomôže rozšíriť výtrusy.
Tu, v strednej Ázii,
sa nočným lesom rozliehajú zvláštne zvuky.
Obrovské sauropody spia.
Na hlave a krku majú vzduchové vačky,
ktoré znižujú ich hmotnosť, ale zároveň zosilňujú chrápanie.
Všetci však nespia.
Pre menšie tvory je bezpečnejšie vyliezať von za tmy než počas dňa.
Tieto Therizinosaury sa vyliahli len pred šiestimi mesiacmi.
Sú sotva 90 centimetrov dlhé, čo je desatina veľkosti dospelého jedinca.
Ich pazúry síce vyzerajú ako dýky, slúžia skôr však ako krájače zeleniny…
lebo sú rastlinožravce.
Tento les ale ponúka všetky druhy potravy, ak viete, kde ju hľadať.
Med.
Kvapká z včelieho hniezda v korunách stromu.
Včely si obvykle stavajú hniezda mimo dosahu pozemných obyvateľov.
Toto je však nižšie ako ostatné.
A bola by škoda nechať si ho ujsť.
Na rozdiel od väčšiny dinosaurov, mladé Therizinosaury vedia liezť.
Hoci v tom nie sú práve experti.
Nahnevané včely vytvorili roj, aby dali votrelcom najavo, že buď zmiznú…
alebo ponesú dôsledky.
Dospelý Therizinosaurus.
Je obrovský. Meria vyše deväť metrov a váži päť ton.
Tohto jedinca včely ničím neodradia.
Konečne malá odmena.
A zopár ďalších štípancov.
V hustých lesoch je tma dokonca aj cez deň.
Ako napríklad v tomto európskom.
Ťažko rozoznať zvieratá akéhokoľvek druhu.
Sú však všade.
Telmatosaurus sa vynorí z úkrytu len málokedy.
A rovnako nenápadný…
Zalmoxes.
Posledný z veľmi starého rodu dinosaurov.
Tento les je preň jedno z posledných útočísk.
Sedemnásťcentimetrové mláďatá Zalmoxa sú pre mnohých predátorov len chuťovka.
No i tak chuťovka, ktorá nie je na zahodenie…
preto musia byť opatrné.
Hatzegopteryx meria štyri a pol metra.
Je to vlastne pterosaurus, plaz s krídlami,
ktoré si pri prechádzke pomedzi stromy musí držať pevne zložené.
Tento les bohatý na drobné tvory patrí medzi jeho pravidelné loviská.
Nachádza sa na najjužnejšom cípe Európy.
Je to najťažšie zviera, ktoré kedy lietalo,
a len tu si môže rozprestrieť obrovské krídla,
ktoré merajú na šírku vyše deväť metrov.
Väčšina z trvalých obyvateľov lesa sem chodieva pravidelne…
lebo rastliny pokrýva morská voda
a predstavujú tak vítaný zdroj soli.
Tu sa môžu sauropody stretnúť, obnoviť rodinné putá…
a vytvoriť nové.
No pre Hatzegopteryxa predstavuje pláž vzletovú dráhu.
Teraz ho krídla odnesú do iného lesa,
kde sa život rozrastá rozmanitejšie a bujnejšie
než kdekoľvek inde na našej prehistorickej planéte.
Vedecké informácie zo zákulisia príbehov
nájdete na stránke relácie Prehistorická planéta.
Preklad titulkov: Monika Sitarčíková