PRESENTERT AV DAVID ATTENBOROUGH
Et av de mest bemerkelsesverdige dyrene som har eksistert,
iallfall det mest kjente, er en dinosaur.
Tyrannosaurus rex.
Et dyr som setter fart på fantasien for oss alle.
Hva slags dyr var det?
Hvordan så det ut? Hvordan levde det?
Forskere har nå svarene på slike spørsmål.
Ikke bare når det gjelder T. rex,
men andre arter som levde side om side med den.
Det siste innen billeddiagnostikk gjør det mulig å få liv i dem.
Jorden for 66 millioner år siden.
Himmelen er full av flyvende kjemper.
I havet patruljerer monsterreptiler dypet.
Og på land er det for alle dinosaurer
en kamp for å overleve.
Vi vet nå mye om den verden hvor dinosaurene hersket.
Dette er deres historie.
Skogene i Sør-Amerika har noen av verdens høyeste trær.
De kan bli over 90 meter høye.
Men det finnes også kjemper blant dyrene her.
Planteetende dinosaurer.
Disse er Austroposeidon.
De er 25 meter lange.
De har en kolossal appetitt.
Tennene bruker de ikke til å tygge,
men til å skjære.
En flokk som denne kan få i seg ti tonn med vegetasjon hver dag.
De foretrekker de myke, nye bladene som vokser ytterst på greinene.
Men om de finner trær som er enda høyere enn de er,
lar de seg ikke stoppe.
De bruker sin egen vekt og det 20 cm tykke brystbeinet
til å dytte trærne overende.
Suksess.
Men livet i skogen er alltid en kamp.
Særlig når det skapes nye plasser.
Planter skynder seg for å nå lyset…
…og bruker alle metoder for å få overtaket.
Åpningen i løvtaket stenges raskt.
Over tre fjerdedeler av verdens landområder er dekket av planter og trær.
Den forhistoriske planeten er en grønn planet.
Det er mange forskjellige dinosaurer som bor i skogen.
Triceratops, en av Nord-Amerikas største.
De kan bli åtte meter lange.
Den store kammen på hodet brukes som beskyttelse når de slåss.
Men planter kan også beskytte seg.
Giftstoffer.
De er særdeles farlige for unge dyr.
Kalven veier bare 1/50 av det moren veier.
Giftstoffene i planten kan gjøre ham veldig syk.
Men Triceratops har en måte å takle slike giftstoffer på.
De bruker en motgift.
Det kan de blant annet finne i en hule, som de besøker regelmessig.
Men ungen har aldri vært her før.
De må finne veien gjennom en passasje
som gjennom flere tusen år er gravd ut av en underjordisk elv.
De har gått for dypt til å ha noe lys.
De ser ingenting.
Kalven må holde seg nær familien.
Men ikke for nær.
Et minste skritt i feil retning kan være en katastrofe.
Endelig er flokken framme ved bestemmelsesstedet.
Dette er motgiften, en spesiell type leire.
Dette er slikkeleire, og de kommer tilbake hit igjen og igjen.
Men de mangler noen.
Hvor er kalven?
Ungen var heldig denne gangen.
Så snart han har fått i seg leiren,
vil han også være beskyttet mot giften i bladene han spiser.
Snart er de alle på vei tilbake til skogen og lyset.
Det er faktisk lite sollys som når bakken i disse tette skogene.
I Patagonia strekker den tykke vegetasjonen seg i flere hundre kilometer.
Men her og der finnes det mystiske lysninger, som denne.
Den er laget av en Carnotaurus på to tonn, som er nesten fire meter høy. En hann.
Det har tatt ham lang tid å rydde her.
Han må hele tiden passe på for å holde det ryddig.
Dette er scenen hvor han skal vise seg fram for hunnene.
Alt er klart, og han kunngjør akkurat det.
Kallene er dype og beveger seg lenger gjennom den tette skogen
enn høyere toner ville gjort.
Endelig kommer en hunn.
Hun er større enn hannen og kraftigere.
Han må på en eller annen måte imponere henne.
Han får muligens bare én sjanse.
Hun følger nøye med på ham.
Hvis han vil imponere henne,
må han gjøre det på en spektakulær måte.
Han har ikke store horn eller en fantastisk hale.
Men han har to bittesmå og tilsynelatende ubrukelige armer.
Hver av dem har et kuleledd innerst,
som gjør at han kan bevege dem uavhengig av hverandre.
Ikke i dag.
Hva kunne han ha gjort bedre? Hvem vet?
Alt han kan gjøre er å fortsette å rydde.
Dette er Øst-Asia.
I disse skogene i fjellet kommer høsten tidlig.
Det er nå mange trær produserer frukt.
De mest dyrebare er nøttene fra tempeltreet.
Et lykketreff for dinosauren som kalles Corythoraptor.
Selv om de har fjær, så kan de ikke fly.
De har funnet særdeles mange falne frukter.
Men slike samlinger kan tiltrekke seg uvelkomne.
Qianzhousaurus, det største rovdyret i disse asiatiske skogene.
Dette er en hunn på over 9 meter.
Hvis hun vil fange en Corythoraptor, må hun komme nær.
Det er ikke mye dekke her.
Men byttet har ennå ikke oppdaget henne.
Hun mislykkes.
Men de aller fleste jaktene gjennom historien mislykkes mesteparten av tiden.
Mens høstvinden blir sterkere,
begynner de fleste trærne i denne tempererte skogen å miste løvet sitt.
Vinteren vil bli hard.
Men stormen gir jegerne allikevel en mulighet.
Hun prøver igjen.
Hun er mindre iøynefallende i mørket, og vinden er distraherende.
En premie på 35 kilo.
Det er snart vinter, så den kommer godt med.
I skogene i Nord-Amerika
finnes det i tillegg en årlig fare for de som lever her.
En brann som ble startet av lynet.
Når den sprer seg, stiger temperaturen til 1000 grader.
Flammene stiger flere hundre meter opp i luften.
De fleste dyrene flykter.
Men en Edmontosaurus har en familie å ta seg av.
Hun vil ikke forlate dem.
De må holde seg unna brannen til den begynner å dø ut.
Det ser ut som en katastrofe.
Men utrolig nok finnes det planter som må brenne
om de skal kunne fortsette sin livssyklus.
Den intense varmen må til for å få konglene til å åpne seg…
…så frøene kan spres.
Bare noen timer etter at brannen er over
kommer dyrene tilbake.
Billene er blant de første.
De begynner å legge egg.
Larvene vil være blant de første som kan ta for seg
av den nærmest ubegrensede tilførselen av døde trær.
Atrociraptor er en opportunist.
Den kommer raskt tilbake når det er mat å finne.
Det er også noe annet å hente her.
Røyk er et insektdrepende middel.
Den kan hjelpe dyr å bli kvitt parasitter.
Men man må være forsiktig.
En ankylosaur på to tonn.
Den finner også noe den kan spise etter brannen.
Kull.
Det vil binde seg med plantegiften den har i magen, og nøytralisere den.
Edmontosaurus-hunnen forlater skogen.
Mot alle odds har hun ført ungene i sikkerhet.
De må finne nye beitemarker fram til plantene i skogen kommer seg igjen.
Selv der det sjelden er brann lever ikke trærne evig.
Og når de dør, blir de mat til en helt annen organisme.
På kvelden blir enkelte av dem svært iøynefallende.
Nede på skogbunnen…
…spretter sopper fram…
…og begynner å lyse.
Lyset produseres av en kjemisk reaksjon dypt inni soppenes vev.
Men det er et mysterium hvorfor de gjør det.
Kanskje fordi lyset tiltrekker seg insekter,
som igjen sprer soppens sporer.
Her i Sentral-Asia
er natten fylt av merkelige lyder.
Store sauropoder sover.
De har luftsekker i hodet og halsen
som reduserer vekten, men som også forsterker snorkingen.
Men det er ikke alle som sover.
For mindre dyr er det tryggere å komme ut i mørket enn om dagen.
Therizinosaurus-ungene ble klekket ut for bare seks måneder siden.
De er knapt 90 cm, bare en tiendedel av voksen størrelse.
Klørne ser ut som kniver, men brukes mer som salatbestikk…
…for de er planteetere.
Her i skogen finnes det mat i alle former, om du vet hvor du skal lete.
Honning.
Det drypper fra et biebol lenger oppe i treet.
Biene bygger bol langt unna dyrene på bakken.
Men dette er lavere enn de fleste.
De kan ikke la være å smake.
I motsetning til de fleste dinosaurene kan unge Therizinosaurus klatre.
Men de er ikke akkurat eksperter.
Sinte bier flyr rundt i en sky for å advare ubudne gjester…
Så de var advart.
En voksen Therizinosaurus.
Den er stor, nesten ni meter høy og veier fem tonn.
Ingen bier kan stoppe ham.
Endelig en liten godbit.
Og noen ekstra stikk.
Selv om dagen er det mørkt i busksjiktet i den tette skogen,
som i denne i Europa.
Det er vanskelig å skjelne de forskjellige dyrene.
Men de er overalt.
Telmatosaurus viser seg sjelden.
Og like lite iøynefallende…
…er Zalmoxes.
Den siste av en svært gammel slekt.
Denne skogen er et av de siste tilfluktsstedene.
Zalmoxes-ungene er bare 20 cm høye, bare en liten snaks.
Men snaks er også godt…
…så de må være forsiktig.
En Hatzegopteryx er 4,5 meter høy.
Det er egentlig en flygeøgle, et reptil med vinger,
som den må holde tett inntil kroppen her blant trærne.
Den pleier å jakte i skogen, som er full av små dyr.
Den står helt sør i Europa.
Den er det tyngste dyret som noen gang har flydd.
Det er ingen andre steder hvor den kan strekke på vingene.
Vingespennet er på over ni meter.
Mange av skogens faste beboere kommer hit regelmessig…
…fordi plantene er sprayet av sjøen.
Det gir dem det saltet de trenger.
Her kan sauropodene møte hverandre, fornye familiebåndene…
…og skape nye.
Men for en Hatzegopteryx er dette en startrampe.
Vingene vil bære den til enda en skog,
hvor liv formerer seg mer variert og rikholdig
enn noe annet sted på vår forhistoriske planet.
For å lære mer om forskningen bak historiene
kan du gå til Prehistoric Planet-sidene.
Tekst: Tina Shortland