STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
Bez šaubām, viens no visu laiku ievērojamākajiem dzīvniekiem
un noteikti viens no slavenākajiem ir dinozaurs.
Karaliskais tiranozaurs.
Dzīvnieks, kas rosina mūsu iztēli.
Kas tas bija par dzīvnieku?
Kā tas izskatījās? Kā tas dzīvoja?
Tagad zinātniskie pētījumi uz šādiem jautājumiem ir snieguši atbildi.
Un ne tikai par karalisko tiranozauru,
bet arī par citām sugām, kas dzīvoja tam līdzās.
Un jaunākās attēlveidošanas tehnoloģijas ļauj mums tos visus iedzīvināt.
Planēta Zeme pirms 66 miljoniem gadu.
Debesis piepilda lidojoši milži.
Jūru dzelmē patrulē milzīgi rāpuļi.
Un uz sauszemes visu veidu dinozauri
cīnās par izdzīvošanu.
Tagad mēs daudz ko zinām par pasauli, kurā valdīja dinozauri.
Šis ir viņu stāsts.
Meži
Dienvidamerikas mežos aug vieni no garākajiem kokiem pasaulē.
Tie var sasniegt vairāk nekā 90 metru augstumu.
Bet te mīt arī milzu dzīvnieki.
Dinozauri augēdāji.
Šie ir ostroposeidoni.
To garums ir 25 metri.
Un tiem ir milzu apetīte.
Zobus tie izmanto, nevis lai košļātu,
bet tikai lai nokostu.
Šāds bars var notiesāt deviņas tonnas augu dienā.
Priekšroku tie dod maigajām, jaunajām lapām, kas aug zaru galos.
Bet, atrodot par sevi garākus kokus,
tie nepadodas.
Tie izmanto savu lielo svaru un 20 centimetru biezo krūškaulu,
lai kokus vienkārši nogāztu.
Izdevās.
Bet dzīve mežā vienmēr ir cīņa.
Īpaši tad, kad ir radusies jauna telpa.
Augi sacenšas par gaismu…
un izmanto visādus paņēmienus, lai gūtu virsroku.
Sprauga lapotnē drīz vien ir aizpildīta.
Vairāk nekā trīs ceturtdaļas pasaules sauszemes klāj koki un citi augi.
Aizvēsturiskā planēta ir zaļa planēta.
Mežos dzīvo daudzu sugu dinozauri.
Triceratopsi ir vieni no lielākajiem Ziemeļamerikā.
Tie var sasniegt astoņu metru garumu.
Milzīgais kaula vairogs uz galvas tiem noder aizsardzībai cīņu laikā.
Bet aizsarglīdzekļi ir arī augiem.
Indīgi toksīni.
Īpaši bīstami tie ir jaunajai paaudzei.
Šis mazulis sver tikai 50. daļu no viņa mātes svara.
Un no augu toksīniem viņš tiešām varētu smagi saslimt.
Taču triceratopsiem ir kāds paņēmiens, kā šādas indes neitralizēt.
Viņi lieto pretindi.
To var atrast kādā alā, kuru viņi regulāri apmeklē.
Tomēr šis jaunulis te nekad nav bijis.
Viņiem ir jāvirzās pa eju,
ko tūkstošiem gadu garumā ir izgrauzusi pazemes upe.
Tālāk gaisma vairs neiesniedzas.
Viņi neko neredz.
Mazulim jāturas ģimenes tuvumā.
Bet ne pārāk tuvu.
Viens nepareizs pagrieziens, un varētu notikt nelaime.
Bars beidzot sasniedz savu galamērķi.
Lūk, pretinde: īpašs māls.
Šīs laizāmā māla atradnes tiek apmeklētas regulāri.
Bet kāds ir pazudis.
Kur ir viņas mazulis?
Jaunulim paveicās.
Kad kuņģis būs izklāts ar māliem,
arī viņš būs pasargāts no indes, kas ir lapās, ar kurām viņš barojas.
Drīz visi atgriezīsies mežā un dienasgaismā.
Patiesībā pavisam maz saules gaismas
sasniedz šo biezo mežu augsnes virskārtu.
Patagonijā biezā veģetācija stiepjas simtiem kilometru garumā.
Taču vietām ir redzami šādi noslēpumaini klajumi.
Tas ir šī divtonnīgā, 3,5 metrus garā karnotaura tēviņa darbs.
Klajuma izveidošana viņam ir prasījusi ilgu laiku.
Un tas pastāvīgi jāapkopj, lai saglabātu to tīru.
Tā ir skatuve, uz kuras viņš var izrādīties mātītēm.
Viss ir gatavs, un viņš par to paziņo.
Šādi dobji saucieni
caur blīvo veģetāciju tiek daudz tālāk, nekā tiktu spalgāki saucieni.
Beidzot ierodas mātīte.
Viņa par tēviņu ir lielāka un spēcīgāka.
Nu viņam kaut kā jāatstāj uz viņu iespaids.
Un viņam var būt tikai šī viena iespēja.
Viņa uzmanīgi vēro.
Ja viņš vēlas atstāt uz viņu iespaidu,
tas jādara visneparastākajā veidā.
Viņam nav ne milzīgu ragu, ne iespaidīgas astes.
Taču viņam ir divas sīkas, šķietami nekam nederīgas priekšķepiņas.
Un katras pamatnē ir lodveida locītava,
kas ļauj tās kustināt neatkarīgi vienu no otras.
Šodien ne.
Ko viņš būtu varējis izdarīt labāk? Kas to lai zina.
Pagaidām jāatgriežas pie drazu aizvākšanas.
Šī ir Austrumāzija.
Šajos kalnu mežos rudens iestājas agri.
Tas ir laiks, kad daudziem kokiem ienākas augļi.
Un vieni no augstāk vērtētajiem ir ginka rieksti.
Zelta ādere dinozauriem, ko sauc par koritoraptoriem.
Lai gan tos klāj spalvas, tie nelido.
Šie ir atraduši vietu, kur augļi sakrituši īpaši bagātīgi.
Taču šāda pulcēšanās var piesaistīt nevēlamu uzmanību.
Cjaņdžouzaurs, Āzijas mežu varenākais plēsējs.
Šī mātīte ir vairāk nekā deviņus metrus gara.
Lai noķertu koritoraptoru, viņai ir jāpienāk tuvāk.
Te īsti nav aizsega.
Taču medījums viņu joprojām nav pamanījis.
Viņa ir cietusi neveiksmi.
Taču tā ir, ka vairums medību
visā dzīvības vēsturē pārsvarā ir neveiksmīgas.
Sezonālajiem vējiem pieņemoties spēkā,
daudzi šo mērenā klimata mežu koki sāk mest lapas.
Ziema būs grūta.
Tomēr vētra medniekiem sniedz īsu izdevību.
Viņa mēģina atkal.
Mijkrēslī viņa ir mazāk pamanāma, un brāzmainais vējš novērš uzmanību.
35 kilogramus smags medījums.
Jo vērtīgāks tāpēc, ka tuvojas ziema.
Ziemeļamerikas mežu iemītniekiem
ik gadu draud vēl citas briesmas.
Ugunsgrēks, ko izraisījis zibens spēriens.
Liesmām izplatoties, temperatūra pieaug pat līdz 1100 grādiem pēc Celsija.
Liesmas paceļas vairāk nekā 200 metru augstumā.
Vairums dzīvnieku bēg.
Bet šai edmontozauru mātītei ir jārūpējas par ģimeni.
Viņa mazuļus nepamet.
Tagad viņiem jāturas drošā attālumā no liesmām, līdz tās izdegs.
Iespējams, tas izskatās pēc katastrofas.
Taču ir daži neparasti augi, kuriem ir jāsadeg,
lai pabeigtu savu dzīves ciklu.
Spēcīgais karstums ir vajadzīgs, lai atvērtu priežu čiekurus…
un atbrīvotu sēklas.
Un jau dažas stundas pēc ugunsgrēka beigām
dzīvnieki sāk atgriezties.
Vaboles ir vienas no pirmajām.
Tās sāk dēt olas.
Izšķīlušies kāpuri būs pirmie, kas mielosies
ar gandrīz bezgalīgajiem sadegušās koksnes krājumiem.
Šis atrociraptors ir oportūnists.
Atgriežas, tiklīdz ir pieejama barība.
Un te var iegūt vēl kaut ko.
Dūmi ir insekticīds…
un tie var palīdzēt dzīvniekam atbrīvoties no parazītiem.
Bet ir jābūt uzmanīgam.
Divas tonnas smags ankilozaurs.
Arī tas šeit pēc ugunsgrēka atrod ko apēdamu.
Kokogles.
Kuņģī tās reaģēs ar daudzajiem augu toksīniem un tos neitralizēs.
Edmontozauru mātīte mežu pamet.
Par spīti drūmajām izredzēm, viņa abus mazuļus ir izvedusi drošībā.
Viņiem būs jāatrod jaunas ganības, līdz meža augi atjaunosies.
Pat vietās, kur ugunsgrēki plosās reti, koki nedzīvo mūžīgi.
Un pēc aiziešanas bojā tie kļūst par pavisam cita veida organismu barību.
Naktīs daži no tiem kļūst spocīgi uzkrītoši.
Uz meža zemes virsmas…
parādās sēnes…
un sāk mirdzēt.
Šo gaismu rada ķīmiskā reakcija sēņu audos.
Bet kāpēc tas vajadzīgs, nav zināms.
Iespējams, tāpēc, ka gaisma pievilina kukaiņus,
kas palīdz izplatīt sēņu sporas.
Šeit, Vidusāzijā,
naksnīgo mežu piepilda dīvainas skaņas.
Milzu zauropodi guļ.
Tiem galvā un kaklā ir gaisa maisiņi,
kas samazina to svaru, taču pastiprina krācienus.
Bet ne jau visi ir aizmiguši.
Mazākiem radījumiem drošāk ir pastaigāties tumsā, nevis pa dienu.
Šie terizinozauri izšķīlās tikai pirms pusgada.
Nepilnu metru garie mazuļi ir desmit reizes mazāki nekā pieaugušie īpatņi.
Viņu nagi varbūt izskatās pēc dunčiem, bet drīzāk tie ir kā salātu dakšas…
jo šie dzīvnieki ir augēdāji.
Tomēr šajā mežā ir pieejama visdažādākā barība, ja zina, kur meklēt.
Medus.
Tas pil no bišu pūžņa koka zaros.
Bites savus pūžņus parasti veido tur, kur zemes iemītnieki tos nevar aizsniegt.
Bet šis izveidots zemāk nekā parasti.
Un kaut ko tik labu garām laist nevar.
Atšķirībā no vairuma dinozauru terizinozauru mazuļi prot rāpties.
Lai gan tie nav pārāk veikli.
Niknās bites rada pulsējošu vilni, lai brīdinātu iebrucējus netuvoties…
citādi būs sekas.
Pieaudzis terizinozaurs.
Viņš ir milzīgs - teju deviņus metrus garš un četrarpus tonnas smags.
Šo uzbrukumu bites nekādi nespēj atvairīt.
Beidzot kaut kas uz kārā zoba.
Un vēl daži dzēlieni.
Pat pa dienu šo biezo mežu apakšdaļā ir tumšs.
Arī šajā mežā, kas atrodas Eiropā.
Jebkādu veidu dzīvnieki ir grūti pamanāmi.
Tomēr tie ir visur.
Telmatozauri reti pamet slēpni.
Un tikpat neuzkrītoši…
ir zalmoksi.
Ļoti senas dinozauru dzimtas pēdējie pārstāvji.
Šis mežs ir viens no viņu nedaudzajiem atlikušajiem cietokšņiem.
18 centimetrus garie zalmoksu mazuļi daudziem plēsoņām ir tikai uzkoda.
Bet uzkodas tik un tā ir ēšanas vērtas…
tāpēc viņiem jābūt piesardzīgiem.
Hacegopterikss ir četrarpus metrus garš.
Patiesībā tas ir pterozaurs - spārnots rāpulis,
kam, soļojot caur mežu, spārni jātur cieši sakļauti.
Šis sīkām radībām bagātais mežs ir viena no tā iecienītajām medību vietām.
Šis mežs atrodas pašos Eiropas dienvidos.
Šis ir smagākais dzīvnieks, kas jebkad lidojis,
un tikai šeit tas var izplest savus milzīgos spārnus,
kuru plētums ir vairāk nekā deviņi metri.
Daudzi meža pastāvīgie iemītnieki uz piekrasti nāk regulāri…
jo te augus ir apsmidzinājis jūras ūdens,
un tas ir brīnišķīgs sāls avots.
Šeit zauropodi var satikties, lai atjaunotu ģimenes saites…
un radītu jaunas.
Bet hacegopteriksam liedags ir pacelšanās laukums.
Tagad spārni viņu nesīs uz kādu citu mežu,
kur ir tāda dzīvības daudzveidība un pārpilnība
kā nekur citur uz mūsu aizvēsturiskās planētas.
Lai uzzinātu vairāk par atklājumiem, kas ir šo stāstu pamatā,
apmeklējiet seriāla Prehistoric Planet interneta vietni.
Tulkojusi Aija Apse