DAVID ATTENBOROUGH BEMUTATJA
Bizonyára a valaha létezett legfigyelemreméltóbb állat,
és biztosan az egyik leghíresebb, a dinoszaurusz.
Tyrannosaurus rex.
Egy állat, amely beindítja mindannyiunk képzeletét.
Milyen állat volt?
Hogy nézett ki? Hogyan élt?
Nos, a tudományos kutatás választ adott az ilyen jellegű kérdésekre.
És nem csak a T.-rexről,
hanem a mellette élő más fajokról is.
És a legújabb képalkotási technológiának köszönhetően életre tudjuk őket kelteni.
A Föld bolygó, 66 millió éve.
Az égboltot betöltik a repülő óriások.
A tengerekben roppant méretű hüllők járőröznek a mélységben.
És a szárazföldön dinoszauruszok minden fajtája,
mindegyikük az életben maradásért küzd.
Mostanra nagyon sokat tudunk a dinoszauruszok uralta világról.
Ez az ő történetük.
Prehisztorikus bolygó
Erdők
A dél-amerikai erdőkben találjuk a világ néhány legmagasabb fáját.
Kilencvenegy méter fölé is megnőhetnek.
Ám állatóriások is élnek itt.
Növényevő dinoszauruszok.
Ezek itt Austroposeidonok.
Huszonnégy méter hosszúak.
És roppant nagyétkűek.
Fogazatukat nem rágásra,
hanem egyszerűen vágásra használják.
Egy ilyen csorda naponta akár kilenc tonna növényzetet is elfogyaszthat.
Jobban szeretik a zsenge, fiatal leveleket, amelyek az ágak hegyén nőnek.
Ám ha olyan fát találnak, amely még náluk is magasabb,
akkor sincs veszve semmi.
Hatalmas testtömegüket és 20 cm vastag szegycsontjukat használva
egyszerűen kidöntik a fákat.
Siker.
Azonban az élet mindig küzdelmes az erdőben.
Különösen akkor, ha új lékek keletkeznek.
A növények versengve indulnak a fény birtoklásáért…
és minden módszert bevetnek, hogy előnyt szerezzenek.
A lombkorona felnyílása hamarosan bezárul.
A világ szárazföldjeinek több mint háromnegyedét növények és fák borítják.
Ez a prehisztorikus bolygó egy zöld bolygó.
Sok különböző dinoszauruszfaj él erdőkben.
A triceratopsz az egyik legnagyobb Észak-Amerikában.
Hosszuk a közel nyolc métert is elérheti.
Fejükön a hatalmas gallér a harc közbeni védelmüket szolgálja.
De a növényeknek is megvannak a védekezési technikái.
Mérgező anyagok.
Ezek különösen a kicsinyekre veszélyesek.
Ez a borjú anyja súlyának csupán ötvenedét nyomja.
És a növényi méreganyagok nagyon megbetegíthetik.
De a triceratopszoknak van rá módszerük, hogy megküzdjenek az ilyen mérgekkel.
Ellenmérget használnak.
Ennek egyik forrása egy barlangban van, ahol rendszeres látogatásokat tesznek.
Ez a fiatal állat azonban nem járt még idebent.
Át kell jutniuk egy járaton,
amelyet sok évezred alatt vájt ki a föld alatti folyó.
Ahol most járnak, oda már nem jut el a fény.
Az orrukig sem látnak.
A borjúnak szorosan a családja mellett kell maradnia.
De nem túl közel.
Egyetlen rossz irányba tett lépés is végzetes lehet.
A csorda végre eléri a helyet, ahová jönnie kellett.
Ez a gyógyszer a mérgek ellen: egy különleges agyag.
Agyagnyaló barlangok néven ismertek, és az állatok időről időre felkeresik őket.
Csakhogy valaki hiányzik.
Hol van a borja?
A szerencse a fiatal állat mellé szegődött.
Amint gyomrát kibéleli az agyag,
ő is védett lesz a táplálékául szolgáló levelek méreganyagaival szemben.
Hamarosan mindannyian visszatérnek az erdőbe és a napfénybe.
Valójában csak nagyon kevés napfény
jut el a talajig ezekben a sűrű erdőkben.
Patagóniában
a vastag növénytakaró egybefüggően borítja a vidéket sok száz kilométeren át.
De olykor rejtélyes tisztások bukkannak fel, mint ez.
Ez az 1800 kilós, három és fél méternél is magasabb Carnotaurus munkája. Egy hímé.
Sok idejébe került megtisztítani ezt a kis darabka földet.
És állandó gondozást igényel, hogy takaros maradjon.
Ez egy színpad, ahol megmutathatja magát a nőstényeknek.
Minden készen áll, és ezt közhírré is teszi.
Hívóhangja mélyen szól,
és sokkal messzebbre jut a sűrű növényzetben,
mintha magasabb hangfekvésben szólna.
Végre megérkezik egy nőstény.
Nagyobb, mint a hím, és sokkal erősebb.
Most a hímnek valahogy le kell nyűgöznie a nőstényt.
És meglehet, hogy ez az egyetlen esélye.
A nőstény figyelmesen nézi a hímet.
Ha a hím le akarja nyűgözni,
akkor a lehető legkülönlegesebb módon kell megtennie.
Nincs hatalmas agancsa, sem szemkápráztató farktollai.
De van két aprócska, láthatóan haszontalan karja.
A tövében gömbízület található,
amely lehetővé teszi számára, hogy egymástól függetlenül mozgassa őket.
Ez most nem jött össze.
Hogy csinálhatta volna jobban? Ki tudja?
Egyelőre visszatér a szemétszedéshez.
Ez Kelet-Ázsia.
Ezekben a hegyi erdőkben korán beköszönt az ősz.
Sok fa ebben az időszakban érleli gyümölcsét.
És ezek közül az egyik legtöbbre becsült a ginkófa termése.
Fejedelmien terített asztal a Corythoraptor nevű dinoszauruszoknak.
Noha van tollazatuk, de röpképtelenek.
Ezek a példányok különösen bőséges hullottgyümölcs-mezőt találtak.
De az efféle csoportosulások nemkívánatos figyelmet kelthetnek.
A Qianzhousaurus az ázsiai erdők csúcsragadozója.
Ez egy nőstény, több mint kilenc méter hosszú.
Ha azért jött, hogy elkapjon egy Corythoraptort, akkor közel kell mennie.
Nem sok fedezék van erre.
De a zsákmányai még mindig nem vették észre.
Kudarcot vallott.
Ámde az élet történetének
legtöbb vadászata többnyire kudarccal végződik.
Ahogy az évszak szelei erősödnek,
a fák többsége hullatni kezdi a lombját ezekben a mérsékelt égövi erdőkben.
A tél a nehézségek időszaka lesz.
Azonban a vihar rövid időre lehetőséget szolgáltat a vadászok számára.
Újra megpróbálja.
A félhomályban kevésbé feltűnő, és a széllökések is elterelik róla a figyelmet.
Harminchat kilós jutalom.
Amit csak még értékesebbé tesz, hogy közelít a tél.
Észak-Amerika erdeiben
leselkedik még egy évente jelentkező veszély az erdőlakókra.
A villámcsapás okozta tűz.
Ahogy terjed, a hőmérséklet 1100 Celsius-fok fölé emelkedik.
A lángok 200 méteres magasságba csapnak.
A legtöbb állat elmenekül.
De ennek az Edmontosaurusnak vigyáznia kell a családjára.
Nem hagyja őket magukra.
Egy lépéssel előtte kell járniuk, amíg ki nem alszik.
Katasztrofálisnak tűnhet a látvány.
Ám figyelemre méltó módon néhány növénynek el kell égnie ahhoz,
hogy teljessé tehesse az életciklusát.
A roppant forróságra szükség van, hogy a fenyőtobozok felnyíljanak…
és kihullassák magvaikat.
És csupán néhány órával azután, hogy a tűz elvonult,
az állatok kezdenek visszatérni.
A bogarak az elsők között vannak.
Elkezdik lerakni petéiket.
A kikelt lárvák lesznek az elsők,
akik a szinte korlátlan mennyiségű elhalt fán lakmározhatnak.
Ez az Atrociraptor mindig azt eszi, amiből a legtöbb van.
Hamar visszatér, amint akad valami táplálék.
És van még valami hasznos errefelé.
A füst rovarölő hatású…
és segíthet az állatoknak megszabadulni az élősködőiktől.
Azonban óvatosnak kell lenni.
Egy kéttonnás ankiloszaurusz.
Ez is talál valamit, amit érdemes megenni a tűz után.
Faszén.
Sok növényi méreganyagot megköt és semlegesít a gyomrában.
A nőstény Edmontosaurus elhagyja az erdőt.
Noha nem volt rá sok esélye, mégis mindkét kicsinyét biztos helyre vezette.
Új legelőket kell találniuk, míg az erdő növényzete helyre nem áll.
Ám még ott sem élnek a fák örökké, ahol ritkák a tüzek.
És miután elpusztultak, egy teljesen más organizmus táplálékául szolgálnak.
Éjszaka némelyikük kísértetiesen feltűnő lesz.
Lent az erdő talaján…
gombák jelennek meg…
és ragyogni kezdenek.
Fényüket kémiai reakciók hozzák létre, melyek a szöveteik mélyén játszódnak le.
Azonban az, hogy miért világítanak, rejtély.
Talán mert a fény vonzza a rovarokat,
akik segítenek a gombaspórák terjesztésében.
Itt, Közép-Ázsiában
az éjszakai erdőt furcsa hangok töltik meg.
A hatalmas termetű sauropodák alszanak.
Légzsákok vannak a fejükben és a nyakukban,
ami csökkenti a súlyukat, ám egyúttal felerősíti horkolásuk hangját.
Azonban nem alszik mindenki.
A kisebb teremtményeknek biztonságosabb a sötétben csatangolni, mint napközben.
Ezek a Therizinosaurusok csak hat hónapja bújtak ki a tojásból.
Alig 90 centi hosszúak, amely felnőtt méretüknek csupán a tizede.
Noha karmaik tőrszerűek, mégis inkább csak salátavillának használják őket…
ugyanis növényevők.
Ez az erdő azonban mindenféle táplálékot kínál, ha tudjuk, hova nézzünk.
Méz.
Fentről, az ágakon lévő méhfészekből csöpög.
A méhek általában oda építik a fészküket, ahol a talajon élők nem érik el.
De ez alacsonyabban van, mint a legtöbb.
Vétek lenne kihagyni.
A legtöbb dinoszaurusztól eltérően a Therizinosaurus tud fára mászni.
Habár nem jeleskedik benne túlzottan.
A dühös méhek hullámzani kezdenek, hogy a betolakodó vagy maradjon távol…
vagy számoljon a következményekkel.
Egy felnőtt Therizinosaurus.
Hatalmas, magassága meghaladja a kilenc métert, és öt tonnát nyom.
A méhek semmit nem tehetnek, hogy megállítsák ezt a példányt.
Végre egy kis csemege.
És mellé még néhány méhcsípés.
Még nappal is sötét van az olyan sűrű erdők aljnövényzetében,
mint itt, ebben az európai rengetegben.
Nehéz itt észrevenni bármilyen állatot.
Mégis mindenhol ott vannak.
A Telmatosaurus csak ritkán leplezi le magát.
Akárcsak a feltűnést ugyanannyira kerülő…
Zalmoxes.
Egy nagyon ősi dinoszauruszcsalád utolsó tagja.
Ez az erdő egyike a kevés megmaradt erődítményeiknek.
A 17 centi magas kölyök Zalmoxesek sok ragadozónak nem többek rágcsálnivalónál.
Mégis érdemes megenni őket…
úgyhogy óvatosnak kell lenniük.
A Hatzegopteryx négy és fél méter magas.
Valójában ez egy pteroszaurusz, egy repülő hüllő,
ám szárnyait itt, ahogy a fák közt cserkészik, leszorítva kell tartania.
Ez az erdő, amely gazdag apró állatokban, az egyik rendszeres vadászterülete.
Európa legdélebbi peremén található.
Ez a legnehezebb állat, ami valaha repült,
és sehol máshol nem tudja széttárni gigantikus szárnyait,
amelyek fesztávja több mint kilenc méter.
Az erdő állandó lakói közül sokan rendszeresen lejárnak ide…
mert a növényeket tengervízpermet borítja,
ami pompás sóbeviteli forrás.
Itt találkozhatnak a sauropodák, hogy családi kapcsolataikat megújítsák…
és új kötelékeket hozzanak létre.
De a Hatzegopteryx számára a tengerpart felszállóhely.
Most szárnyai egy másik erdőbe repítik,
ahol az élet változatosabban és bőségesebben burjánzik,
mint bárhol máshol a prehisztorikus bolygónkon.
A történetek tudományos hátterének megismeréséért
látogassanak el műsorunk, a Prehisztorikus bolygó weboldalára!
A feliratot fordította: Binder Natália