- בהגשתו של דייוויד אטנבורו -
אין ספק שאחד מבעלי החיים המופלאים ביותר שחי אי פעם,
ולבטח אחד המפורסמים ביותר, הוא דינוזאור.
טירנוזאורוס רקס.
בעל חיים שמצית את הדמיון של כולנו.
איזה מין בעל חיים הוא היה?
איך הוא נראה? איך הוא חי?
המחקר המדעי ענה על שאלות כגון אלה.
ולא רק ביחס לטי-רקס,
אלא גם כן ביחס לזנים אחרים שחיו לצדו.
וטכנולוגיית הדימות החדישה ביותר מאפשרת לנו להקים לתחייה את כולם.
כדור הארץ, לפני 66 מיליון שנה.
השמים מלאים בענקים מעופפים.
בימים, זוחלים מפלצתיים מסיירים במעמקים.
וביבשה, דינוזאורים מכל המינים,
כולם מתמודדים במאבק ההישרדות.
אנחנו יודעים כיום הרבה כל כך על עולם שנשלט בידי הדינוזאורים.
זהו סיפורם.
- "יערות" -
היערות באמריקה הדרומית כוללים כמה מהעצים הגבוהים בעולם.
הם יכולים לצמוח לגובה של יותר מ-90 מטר.
אבל יש כאן גם חיות ענקיות.
דינוזאורים אוכלי צמחים.
אלה אוסטרופוזידונים.
אורכם כ-24 מטר.
ויש להם תיאבון עצום.
השיניים שלהם לא משמשות ללעיסה,
אלא רק כדי לחתוך.
עדר כזה יכול לצרוך כעשר טונות של צמחייה בכל יום.
הם מעדיפים את העלים החדשים והרכים שצומחים בקצות הענפים.
אבל אם הם מוצאים עצים שאפילו גבוהים יותר מהם,
הם לא מפסידים.
הם משתמשים במשקלם העצום ובעצם החזה שעובייה כ-20.5 ס"מ
כדי פשוט להפיל את העצים.
הצלחה.
אבל החיים ביער הם מאבק בלתי פוסק.
במיוחד כאשר נוצר מרחב חדש.
צמחים מתחרים כדי לזכות באור...
ומשתמשים בכל שיטה אפשרית כדי להשיג יתרון.
הפער בחופת היער נסגר במהרה.
יותר משלושה רבעים מאדמת העולם מכוסים בצמחים ובעצים.
הכוכב הפרהיסטורי הזה הוא כוכב ירוק.
סוגים רבים ושונים של דינוזאורים חיים ביערות.
טריצרטופסים, אחד הגדולים באמריקה הצפונית.
הם יכולים להגיע לאורך של כשמונה מטרים.
העטרות העצומות על ראשיהם משמשות להגנה כשהם נלחמים.
אבל גם לצמחים יש הגנות.
רעלנים ארסיים.
הם מסוכנים במיוחד עבור צעירים.
הגור הזה שוקל רק שבריר ממשקלה של אמו.
והרעלנים של הצמח עלולים לגרום לו להיות חולה מאוד.
אבל לטריצרטופסים יש דרך להתמודד עם רעלים שכאלה.
הם משתמשים בסותרן.
מקור אחד של זה שוכן בתוך מערה שאותה הם מבקרים בקביעות.
עם זאת, הצעיר הזה מעולם לא ביקר כאן.
הם צריכים למצוא את דרכם לאורך מעבר
שנחצב במשך אלפי שנים על ידי נהר תת-קרקעי.
כעת הם במקום שהאור לא מגיע אליו.
הם לא רואים דבר.
הגור חייב להיצמד למשפחתו.
אבל לא קרוב מדי.
כעת, פנייה אחת שגויה עלולה להיות הרת אסון.
העדר מגיע סוף סוף למחוז חפצו.
זה הסותרן. חמר מיוחד.
הם ידועים כקירות חמר, והם מבקרים אותם בקביעות.
אבל מישהו נעדר.
איפה הגור שלה?
מזלו של הצעיר שיחק לו.
לאחר שמילא את בטנו בחמר,
גם הוא יהיה מוגן מפני הרעלים בעלים שמהם הוא ניזון.
בקרוב הם יחזרו ליער ולאור היום.
למעשה, מעט מאוד מאור השמש
מגיע לקרקע של היערות העבותים הללו.
בפטגוניה
הצמחייה העבותה משתרעת ללא הפרעה לאורך מאות ק"מ.
אבל מדי פעם יש קרחות יער מסתוריות, כמו זאת.
זאת מלאכתו של קרנוטאורוס ששוקל שתי טונות ומתנשא לגובה של כ-3.7 מטר. זכר.
פינוי החלקה הזאת לקח לו זמן רב.
והיא זקוקה לתשומת לב בלתי פוסקת כדי להישאר נקייה.
זאת במה שעליה הוא יוכל להתרברב לעיני הנקבות.
הכול מוכן, והוא מכריז על כך.
הקריאות שלו בגובה צליל נמוך
ומגיעות הרבה יותר רחוק דרך הצמחייה העבותה
מאשר קריאות בצליל גבוה יותר.
סוף סוף, נקבה מגיעה.
היא גדולה מהזכר וחזקה יותר.
כעת, איכשהו, הוא חייב להרשים אותה.
וייתכן שהוא יקבל רק הזדמנות אחת.
היא צופה בו בזהירות.
אם ברצונו להרשים אותה,
עליו לעשות זאת בדרך יוצאת מן הכלל.
אין לו קרניים ענקיות וגם לא זנב מרהיב.
אבל יש לו זוג זרועות זעירות וחסרות תועלת לכאורה.
בכל זרוע יש מפרק כדורי בבסיסה
שמאפשר לו להזיז אותן בנפרד.
לא היום.
מה הוא יכול היה לעשות טוב יותר? מי יודע?
לעת עתה הוא חוזר לאיסוף זבל.
זאת אסיה המזרחית.
ביערות האלה שבהרים, הסתיו מגיע מוקדם.
זאת התקופה שבה עצים רבים מצמיחים את פירותיהם.
ובין הפירות הנחשקים ביותר נמצאים אגוזי עץ הגינקו.
מכרה זהב עבור דינוזאורים שנקראים קורית'ורפטורים.
על אף שיש להם נוצות, הם לא מסוגלים לעוף.
אלה מצאו מאגר שופע במיוחד של פירות שנשרו.
אבל התקהלויות שכאלה עלולות למשוך תשומת לב לא רצויה.
צ'יאנשוזאורוס, טורף העל ביערות האסיאתיים הללו.
זאת נקבה, אורכה יותר מתשעה מטרים.
אם ברצונה לתפוס קורית'ורפטור, היא תצטרך להתקרב.
אין מסתור כאן.
אבל הטרף שלה עדיין לא מבחין בה.
היא נכשלה.
מצד שני, רוב ניסיונות הציד,
לאורך כל ההיסטוריה של החיים, נכשלים ברוב המקרים.
בעת שהרוחות העונתיות מתחזקות,
רבים מהעצים ביערות הממוזגים הללו מתחילים להשיר עלים.
החורף יהיה תקופה של מצוקה.
למרות זאת, סערה יוצרת הזדמנות קצרת מועד לציידים.
היא מנסה שוב.
היא פחות בולטת בחשכה, והרוח הנושבת מסיחה את הדעת.
טרף במשקל של כ-36 ק"ג.
יקר ערך יותר מהרגיל, מאחר שהחורף מתקרב.
ביערות של אמריקה הצפונית
יש גורם סיכון עונתי נוסף עבור שוכני היער.
שרפה, שהוצתה בפגיעת ברק.
בעת שהיא מתפשטת, הטמפרטורות מזנקות ליותר מ-1,093 מעלות צלזיוס.
הלהבות מתנשאות לגובה של יותר מ-200 מטר.
רוב בעלי החיים נמלטים.
אבל נקבת האדמונטוזאורוס הזו צריכה לדאוג למשפחתה.
היא לא נוטשת אותם.
כעת עליהם להישאר צעד לפני השרפה עד שהיא תדעך.
זה אולי נראה קטסטרופלי.
אבל למרבה הפלא, ישנם צמחים שצריכים להישרף
כדי להשלים את מחזור החיים שלהם.
החום העז דרוש כדי לפתוח את האצטרובלים של עצי האורן...
ולשחרר את הזרעים שלהם.
ושעות ספורות בלבד לאחר שהשרפה חלפה,
בעלי חיים מתחילים לחזור.
החיפושיות הן בין הראשונים.
הן מתחילות להטיל ביצים.
כשהן יבקעו, הזחלים יהיו הראשונים שיתענגו
על האספקה הבלתי מוגבלת כמעט של עצים מתים.
האטרוסירפטור הזה הוא אופורטוניסט.
הוא ממהר לשוב כשיש מזון.
ויש כאן עוד משהו שאפשר להרוויח.
העשן הוא קוטל חרקים...
ויכול לעזור לבעל חיים להיפטר מהטפילים שלו.
אבל חייבים להיזהר.
אנקילוזאורוס במשקל שתי טונות.
גם הוא מוצא משהו שראוי למאכל אחרי שרפה.
פחם.
זה יתחבר לרבים מרעלני הצמחים בקיבה שלו וינטרל אותם.
נקבת האדמונטוזאורוס עוזבת את היער.
נגד כל הסיכויים, היא הובילה את שני גוריה לחוף מבטחים.
הם יצטרכו למצוא שדות מרעה חדשים עד שצמחיית היער תתאושש.
גם במקומות שבהם השרפות נדירות עצים לא חיים לנצח.
ולאחר שהם מתים, הם הופכים למזון עבור סוג אורגניזם שונה לחלוטין.
בלילה חלקם הופכים לבולטים באופן מפחיד.
למטה בקרקעית היער...
צצות פטריות...
ומתחילות לזהור.
הן מייצרות את האור בעזרת תגובות כימיות עמוק בתוך הרקמות שלהן.
אבל למה הן עושות את זה נותר בגדר תעלומה.
ייתכן שזה מפני שהאור מושך חרקים,
שעוזרים להפיץ את הנבגים של הפטרייה.
כאן, במרכז אסיה,
היער מלא בצלילים מוזרים בשעות הלילה.
זאורופודים ענקיים ישנים.
יש שקי אוויר בראש ובצוואר שלהם,
שמפחיתים את משקלם, אבל גם מעצימים את נחירותיהם.
אבל לא כולם ישנים.
ליצורים קטנים יותר בטוח יותר לשוטט בחשכה מאשר בשעות היום.
התריזינוזאורוסים האלה בקעו רק לפני שישה חודשים.
אורכם בקושי מטר, כעשירית מגודלו של בוגר.
הטפרים שלהם אולי נראים כמו פגיונות, אבל הם משמשים בעיקר ככפות לסלט...
כי הם אוכלי צמחים.
ביער הזה יש סוגים שונים של מזון אם יודעים איפה לחפש.
דבש.
הוא ניגר מתוך כוורת של דבורים בין הענפים.
דבורים נוהגות לבנות כוורות מחוץ להישג ידם של שוכני הקרקע.
אבל הכוורת הזאת נמוכה מהרגיל.
וזה טוב מכדי להחמיץ.
בשונה מרוב הדינוזאורים, תריזינוזאורוס צעיר מסוגל לטפס.
על אף שהם לא בדיוק מומחים.
דבורים זועמות יוצרות "גל מקסיקני" כדי להזהיר פולשים להתרחק...
או לסבול את ההשלכות.
תריזינוזאורוס בוגר.
הוא ענק, מתנשא לגובה של כתשעה מטרים ושוקל חמש טונות.
הדבורים לא יכולות לעשות דבר כדי להרתיע אותו.
סוף סוף, פינוק קטן.
ועוד כמה עקיצות.
אפילו בשעות היום עדיין חשוך בקרקעיתו של היער העבות,
כמו היער הזה באירופה.
קשה להבחין בבעלי חיים מסוג כלשהו.
ועם זאת, הם בכל מקום.
תלמטוזאורוס מגיח ממקום המסתור שלו לעתים נדירות.
ולא בולט בדיוק כמוהו...
זלמוקסס.
האחרון בשושלת דינוזאורים קדומה מאוד.
היער הזה הוא אחד מהמעוזים הבודדים שנותרו להם.
בגובה של כ-18 ס"מ, גורי הזלמוקסס הם לא יותר מחטיף עבור טורפים רבים.
אבל גם חטיפים ראויים למאכל...
לכן עליהם להיות זהירים.
ההטצגופטריקס מתנשא לגובה של כ-4.5 מטר.
הוא פטרוזאור למעשה, זוחל עם כנפיים,
שכאן, כאשר הוא אורב בין העצים, עליו לקפל ולהצמיד לגופו.
היער הזה, העשיר כל כך ביצורים קטנים, הוא אחד משטחי הציד הקבועים שלו.
הוא שוכן בקצה הדרומי ביותר של אירופה.
זהו בעל החיים הכבד ביותר שעף אי פעם,
ואין כאן אף מקום אחר שבו הוא יכול לפרוש את כנפיו העצומות,
שאורכן יותר מתשעה מטרים.
רבים מתושבי הקבע של היער באים לכאן בקביעות...
מפני שהצמחים מצופים ברסס מהים
ומשמשים מקור מבורך למלח.
כאן, זאורופודים יכולים להיפגש, לחדש קשרים משפחתיים...
וליצור קשרים חדשים.
אבל עבור ההטצגופטריקס החוף הוא כן שיגור.
כעת הכנפיים שלו יובילו אותו ליער אחר,
שבו בעלי חיים מתרבים במהירות באופן מגוון יותר ובשפע רב יותר.
מאשר בכל מקום אחר בכוכבנו הפרהיסטורי.
כדי ללמוד על המדע שמאחורי הסיפורים,
היכנסו כעת לעמוד האינטרנט של הסדרה "Prehistoric Planet".
תרגום: גיא רקוביצקי