KERTOJANA DAVID ATTENBOROUGH
Kaikkien aikojen merkittävimpiä -
ja tunnetuimpia eläimiä on eräs dinosaurus.
Tyrannosaurus rex.
Se herättää kaikkien kiinnostuksen.
Millainen eläin se oli?
Miltä se näytti, ja miten se eli?
Tieteellinen tutkimus on selvittänyt vastaukset kysymyksiin,
ei pelkästään Tyrannosaurus rexin -
vaan myös sen rinnalla eläneiden lajien suhteen.
Ne kaikki voidaan herättää eloon uudenaikaisen kuvateknologian avulla.
Planeettamme 66 miljoonaa vuotta sitten.
Taivas oli täynnä lentäviä jättiläisiä.
Merten syvyyksissä partioivat hirviömäiset liskot.
Maan päällä erilaiset dinosaurukset -
kamppailivat eloonjäännistä.
Tiedämme nyt paljon maailmasta, jota dinosaurukset hallitsivat.
Tämä on niiden tarina.
Etelä-Amerikan metsissä kasvaa maailman suurimpia puita.
Ne voivat saavuttaa jopa 90 metrin korkeuden.
Täällä on myös jättimäisiä eläimiä.
Kasveja syöviä dinosauruksia.
Nämä ovat Austroposeidoneita.
Ne ovat noin 25 metrin korkuisia.
Niillä on myös ehtymätön ruokahalu.
Ne eivät käytä hampaita pureskeluun -
vaan katkaisemiseen.
Tällainen lauma voi syödä päivässä yhdeksän tonnia kasveja.
Ne pitävät hennoista, tuoreista lehdistä, joita kasvaa oksien kärjissä.
Ne eivät lannistu, vaikka puut olisivat niitä korkeampia.
Ne käyttävät massiivista painoaan ja 20 sentin paksuista rintalastaansa -
puiden kaatamiseen.
Yritys onnistui.
Elämä metsässä on kuitenkin aina taistelua.
Erityisesti silloin, kun luodaan uutta tilaa.
Kasvit kilpailevat valosta -
ja käyttävät kaikki keinot päästäkseen etulyöntiasemaan.
Latvuston aukko sulkeutuu pian.
Yli kolme neljäsosaa maiden pinta-alasta on kasvien ja puiden peitossa.
Esihistoriallinen planeetta on vihreä planeetta.
Metsissä elää monia dinosauruslajeja.
Triceratops on yksi Pohjois-Amerikan suurimmista dinosauruksista.
Se voi kasvaa kahdeksanmetriseksi.
Sen röyhelömäinen kaulus toimii suojana taistelussa.
Myös kasvit osaavat suojautua.
Ne ovat myrkyllisiä.
Nämä kasvit ovat vaarallisia pikku dinosauruksille.
Poikasen paino on vain viideskymmenesosa emon painosta.
Kasvin myrkyt voivat saada sen sairastumaan vakavasti.
Triceratops tietää kuitenkin, mitä tehdä myrkyille.
Se käyttää vastamyrkkyä.
Vastamyrkkyä on luolassa, jossa dinosaurukset käyvät säännöllisesti.
Tämä nuori yksilö ei kuitenkaan ole ollut luolassa aiemmin.
Dinosaurusten on kuljettava reittiä,
jonka maanalainen joki on kuluttanut kallioon vuosituhansien aikana.
Ne ovat nyt täysin pimeässä.
Ne eivät näe mitään.
Poikasen on pysyteltävä perheensä lähellä.
Ei kuitenkaan liian lähellä.
Käännös väärään suuntaan voisi olla kohtalokas.
Lauma tulee vihdoin matkan määränpäähän.
Vastamyrkky on erityinen savilaji.
Dinosaurukset käyvät säännöllisesti nuolemassa kalliota.
Yksi niistä puuttuu.
Missä emon poikanen on?
Poikasta onnisti.
Kun sen vatsa on täynnä savea,
sekin saa suojaa syömiensä lehtien sisältämiä myrkkyjä vastaan.
Dinosaurukset suuntaavat pian takaisin metsään ja päivänvaloon.
Itse asiassa auringonvaloa tulee vain niukasti -
näiden tiheiden metsien pohjalle.
Patagoniassa -
tiheä kasvillisuus jatkuu yhtenäisenä satoja kilometrejä.
Paikoitellen voidaan kuitenkin nähdä tällaisia salaperäisiä aukkoja.
Sen teki lähes kahden tonnin painoinen ja melkein nelimetrinen Carnotaurus-uros.
Maatilkun raivaaminen on vienyt aikaa.
Sitä on myös hoidettava huolella, jotta se pysyisi siistinä.
Se on näyttämö, jolla uros voi esiintyä naaraille.
Kaikki on valmista, ja se päästää kutsuhuudon.
Sen kutsut ovat matalaäänisiä.
Ne kuuluvat tiheän kasvillisuuden läpi paljon pidemmälle -
kuin korkeat äänet.
Paikalle saapuu vihdoin naaras.
Se on suurempi ja vahvempi kuin uros.
Uroksen on onnistuttava tekemään vaikutus.
Tämä saattaa olla sen ainoa mahdollisuus.
Naaras tarkkailee urosta.
Jotta uros tekisi vaikutuksen,
sen on esiinnyttävä hyvin erityisellä tavalla.
Sillä ei ole suuria sarvia eikä mahtavaa häntää.
Sillä on kuitenkin pienet ja hyödyttömän näköiset kädet.
Käsivarsien tyvessä on pallonivelet,
joiden ansiosta dinosaurus voi liikuttaa niitä itsenäisesti.
Tänään ei onnistanut.
Mutta kuka olisi pystynyt parempaan? Kuka tietää?
On aika palata keräämään roskia.
Tämä on Itä-Aasia.
Syksy saapuu aikaisin vuoriston metsiin.
Monet puut tuottavat silloin hedelmänsä.
Arvostetuimpia ovat neidonhiuspuun pähkinät.
Ne ovat kultakaivos dinosauruslajille nimeltä Corythoraptor.
Niillä on höyhenpeite, mutta ne eivät lennä.
Ne ovat löytäneet paljon maahan pudonneita hedelmiä.
Tällaiset kokoontumiset voivat kuitenkin herättää tarpeetonta huomiota.
Qianzhousaurus on Aasian metsien merkittävin peto.
Tämä naaras on yli yhdeksänmetrinen.
Sen on päästävä hyvin lähelle, jotta se voisi napata Corythoraptorin.
Se ei voi edetä metsän suojassa.
Saaliit eivät kuitenkaan ole huomanneet sitä.
Se epäonnistuu.
Mutta toisaalta takaa-ajot -
epäonnistuvat hyvin usein. Niin on ollut aina.
Kun syksyn tuulet voimistuvat,
monet lauhan ilmaston metsien puut pudottavat lehtensä.
Talvi on vaikeaa aikaa.
Myrsky tarjoaa kuitenkin saalistajille mahdollisuuden.
Naaras yrittää uudelleen.
Se herättää vähemmän huomiota hämyssä, ja tuulenpuuskat harhauttavat saalista.
Saalis painaa noin 35 kiloa.
Se on hyvin arvokas, sillä talvi on tulossa.
Pohjois-Amerikan metsissä -
liikkuvat kohtaavat vuosittain toisenlaisen uhan.
Salaman sytyttämä metsäpalo.
Lämpötila nousee sen levitessä jopa yli tuhanteen asteeseen.
Liekit leiskuvat jopa parinsadan metrin korkeuteen.
Useimmat eläimet pakenevat.
Tämän Edmontosauruksen on kuitenkin huolehdittava perheestään.
Se ei hylkää poikasiaan.
Dinosaurusten on saatava etumatkaa, kunnes tuli sammuu.
Tämä saattaa näyttää katastrofilta.
Joidenkin kasvien tulee kuitenkin palaa,
jotta niiden elinkaari olisi täydellinen.
Voimakasta kuumuutta tarvitaan, jotta männynkävyt avautuisivat -
ja vapauttaisivat siemenensä.
Vain pari tuntia tulipalon jälkeen -
eläimet alkavat palata paikalle.
Kovakuoriaiset ovat ensimmäisiä.
Ne alkavat munia.
Kun toukat kuoriutuvat munista, ne pääsevät ensimmäisinä herkuttelemaan -
rajattomalla määrällä kuollutta puuta.
Tämä Atrociraptor on opportunisti.
Se palaa nopeasti ruoka-apajille.
Tilanteesta voi hyötyä muullakin tavalla.
Savu torjuu hyönteisiä.
Se voi auttaa eläimiä pääsemään eroon loisista.
On kuitenkin oltava hyvin varovainen.
Kaksitonninen ankylosaurus.
Sekin löytää jotain syömisen arvoista metsäpalon jälkeen.
Hiiltä.
Hiili sitoo ja neutraloi monia mahassa olevia kasvimyrkkyjä.
Edmontosaurus-naaras lähtee metsästä.
Se on johdattanut poikasensa turvaan vastoin kaikkea todennäköisyyttä.
Niiden on löydettävä uusia laidunmaita, kunnes metsän kasvit toipuvat.
Vaikka metsäpalot olisivat harvinaisia, puut eivät elä missään ikuisesti.
Kun puut kuolevat, niistä tulee hyvin erilaisten eliöiden ruokaa.
Jotkut niistä synnyttävät öisin aavemaisen tunnelman.
Metsän pohjalla alkaa tapahtua.
Sienet ilmestyvät -
ja alkavat hohtaa.
Valo syntyy kemiallisissa reaktioissa, jotka tapahtuvat syvällä kudoksissa.
Ilmiön syy on kuitenkin arvoitus.
Valo saattaa esimerkiksi houkutella hyönteisiä,
jotka puolestaan auttavat levittämään sienien itiöitä.
Täällä Keski-Aasiassa -
metsä täyttyy öisin oudoista äänistä.
Suuret sauropodit ovat nukkumassa.
Niiden päässä ja kaulassa on ilmapusseja,
jotka keventävät niiden painoa mutta voimistavat kuorsausta.
Kaikki eivät kuitenkaan nuku.
Pienempien otusten on turvallisempaa liikkua pimeässä kuin päivänvalossa.
Nämä Therizinosaurukset kuoriutuivat puoli vuotta aikaisemmin.
Niiden pituus on vähän alle metri, eli kymmenesosa aikuisen pituudesta.
Tikarin näköisiä kynsiä käytetään lähinnä salaattiottimina.
Ne ovat nimittäin kasvinsyöjiä.
Metsässä on kuitenkin kaikenlaista ruokaa, jos vain osaa etsiä oikeasta paikasta.
Hunajaa.
Sitä tippuu mehiläispesästä, joka on ylhäällä oksistossa.
Mehiläiset rakentavat yleensä pesänsä maalla kulkevien ulottumattomiin.
Tämä pesä on kuitenkin harvinaisen alhaalla.
Tilaisuuteen on siis tartuttava.
Toisin kuin useimmat dinosaurukset, nuoret Therizinosaurukset osaavat kiivetä.
Ne eivät kuitenkaan ole vielä asiantuntijoita.
Mehiläisten pyörre kertoo tunkeilijoille, että on parasta pysyä poissa -
tai kärsiä seurauksista.
Aikuinen Therizinosaurus.
Se on todella suuri. Yhdeksänmetrinen ja 4 500-kiloinen.
Mehiläiset eivät voi estää sitä.
Vihdoinkin pieni herkkupala.
Ja pari pistosta lisää.
Aluskasvillisuuden tasolla on hämärää myös päiväsaikaan.
Esimerkiksi tässä Euroopan metsässä.
Eläimiä on vaikea erottaa kasvillisuuden seasta.
Niitä on kuitenkin kaikkialla.
Telmatosaurus tulee harvoin näkyville.
Yhtä vähän huomiota herättää -
Zalmoxes.
Se on hyvin vanhan dinosaurussuvun viimeinen.
Tämä metsä on yksi lajin harvoista tukikohdista.
Zalmoxesin poikaset ovat vain 20-senttisiä ja pikkupurtavaa monille pedoille.
Pikkupurtava kuitenkin maistuu monille,
joten varovaisuus palkitaan.
Hatzegopteryxin pituus on noin neljä ja puoli metriä.
Se on itse asiassa pterosaurus eli lentolisko, jolla on siivet.
Puiden lomassa väijyessään sen on kuitenkin pidettävä siivet taitettuina.
Metsässä on paljon pikkuotuksia, ja se on lentoliskon saalistusmaita.
Se on Euroopan etelärajalla.
Tämä lentoliskolaji on painavin koskaan lentänyt eläin.
Se voi avata vain täällä jättimäiset siipensä,
joiden kärkiväli on noin yhdeksän metriä.
Monet metsän vakioasukkaista tulevat usein tänne,
koska meren kosteutta kertyy kasvien pinnalle -
ja niistä tulee arvostettu suolan lähde.
Sauropodit voivat tavata täällä toisiaan, hoitaa perhesuhteitaan -
ja luoda uusia.
Hatzegopteryxille metsä on kuitenkin laukaisualusta.
Siivet kantavat lentoliskon toiseen samanlaiseen metsään.
Elämä lisääntyy niissä monipuolisemmin ja yltäkylläisemmin -
kuin missään muussa esihistoriallisen planeetallamme kolkassa.
Tutustu tieteeseen tarinoiden taustalla -
sarjan sivustolla.
Tekstitys: Liisa Sippola