PRESENTERAS AV DAVID ATTENBOROUGH
Ett av de mest anmärkningsvärda djuren som någonsin har levt,
och ett av de kändaste, är en dinosaurie.
Tyrannosaurus rex.
Ett djur som sätter våra tankar i rörelse.
Hurdant djur var det?
Hur såg det ut? Hur levde det?
Nu har vetenskapen besvarat sådana frågor.
Och inte bara om T. rex,
utan även de andra arterna som levde samtidigt som den.
Den senaste bildtekniken låter oss väcka dem till liv igen.
Jorden, 66 miljoner år sedan.
Himlen är fylld av flygande jättar.
Monstruösa reptiler patrullerar havens djup.
Och på land kämpar alla slags dinosaurier
för överlevnad.
Vi vet nu mycket om denna värld som regerades av dinosaurier.
Det här är deras historia.
Livet är som hårdast
på jordens nordligaste och sydligaste punkter.
Dinosaurier har dock lyckats kolonisera dessa polarområden.
I Nordamerika har denna lilla jägare, en dromaeosaurie,
lyckats överleva tre månader av nästan totalt mörker.
Nu har äntligen våren kommit.
Hon har en fjäderdräkt,
för hon kan alstra värme i kroppen och måste behålla så mycket som möjligt.
En utmaning för alla dinosaurier på dessa kalla breddgrader.
Hon rör sig snabbt över snön
och letar på platser där hon tidigare hittat föda.
I denna iskalla värld måste man ta alla möjligheter.
För att lyckas
måste man ha bra… tajming.
Under den här tiden i jordens historia är polarområdena relativt varma.
Trots det råder extrema årstidsväxlingar.
När solen går upp för första gången på tre månader
måste alla vara redo att utnyttja dagsljuset
och de varmare dagarna.
De små dromaeosaurierna måste samarbeta för att ge sig på stora byten.
Här kommer säsongens första chans.
En hjord hadrosaurier.
Dessa dinosaurier med anknäbb går förbi här varje år.
Nomader i jakt på de färska växterna som våren för med sig.
De är enorma.
Dromaeuosaurierna måste arbeta ihop för att ha en chans.
Hjorden måste korsa en flod.
Och dromaeosaurierna vet att vissa inte kommer klara det.
När vintern släpper taget börjar smältvatten forsa kraftigt.
Hjorden måste vada genom den djupa forsen.
Ledarna försöker välja den säkraste vägen.
Hjorden följer försiktigt efter.
Ungarna håller sig nära sina föräldrar.
Ett felsteg här kan kosta dem deras liv.
De vuxna som väntar på sin tur blir oroliga.
Denna flaskhals ger dromaeosaurierna en chans.
Ungarna är deras mål.
Hjorden börjar få panik.
Den välordnade övergången blir kaotisk.
Föräldrar separeras från sina ungar.
De hade tur.
De bildar åter ett led och fortsätter sin resa.
Det verkar som om dromaeosaurierna missade sin chans…
…men floden gjorde jobbet åt dem.
Det finns alltid offer.
Det är en festmåltid. Mer mat än de ätit hela vintern.
I isvärlden är möjligheterna kortvariga.
Våren är kort, och sommaren är snart över.
Mycket måste göras innan vintern återvänder.
Nedströms, där floden är bredare och långsammare,
börjar den släppa sitt slam och skapa ett nätverk av öar.
Vissa djur har redan tagit tillfället i akt
och samlats för vårens ritualer.
Våren har äntligen kommit.
Tiotals Ornithomimus förbereder sig för årets höjdpunkt.
Dessa strutsliknande dinosaurier söker sig till öarnas trygghet
för att skrapa fram ytliga kratrar – det första steget i att göra ett bo.
När honorna kommer
parar de sig med hanarna som har gjort de bästa.
Kommer man sent finns det dåligt med plats.
De måste söka sig till öns utkanter.
Att hitta en plats är bara början.
När äggen så småningom läggs måste de hållas varma av en växtbädd.
Det är inte lätt att hitta material till boet.
Därför blir vissa Ornithomimus tjuvar.
En fördel med att komma sent är att grannarna redan har gjort grovgörat.
Ett obevakat bo är för frestande.
I kolonier som dessa kan stöld vara så vanligt
att vissa bomaterial har varit i nästan varje bo på ön.
Men stöld är riskabelt.
Tagen på bar gärning.
Några hadrosaurier går förbi.
De äter kvistar med löv.
Så man måste kunna försvara sin egendom.
Det kan ta flera år att bli bra på att bygga ett bo.
Men framgång hänger inte bara på erfarenhet.
I en trång koloni finns det alltid potentiella offer.
För Ornithomimus är dessa öar en fristad
för både äggen och ungarna när de kläcks.
Längre norrut är temperaturen lägre och förhållandena svårare.
Men det är ändå dit som dessa enorma hadrosaurier är på väg
för att utnyttja en särskild plats.
En som har nåt speciellt.
Dessa dinosauriers halsar är så eleganta att de gav dem deras namn.
Olorotitan – "enorm svan".
Deras rop förstärks av de ihåliga kronorna på huvudet.
De är på väg mot ett av världens största vulkanområden.
En farlig och ogästvänlig plats.
Men olorotitanerna återvänder år efter år…
…för att vulkanerna håller marken varm.
Därför häckar de här.
Den varma vulkaniska sanden fungerar som en äggkläckningsmaskin.
Några veckor efter hjordens ankomst kläcks äggen.
Hadrosaurier tar väl hand om sina ungar.
De ger dem växter att äta.
Varje bo kan ha över 20 ungar.
Ungarna har kommit under den korta period då sommaren har mycket att erbjuda.
Då solen inte går ner på flera veckor
kan fräken växa snabbt och talrikt nog för att förse hela hjorden med föda.
Dessa växter innehåller mer näring än det grönaste gräset.
Under de långa sommardagarna växer hadrosaurier snabbt.
De kan nå halva sin vuxna storlek under sitt första levnadsår.
Just nu är dessa vulkaniska våtmarker de mest produktiva platserna på jorden.
Både ovan…
…och under vattenytan.
Men produktiviteten ger hadrosaurierna problem.
Varma, grunda pölar är utmärkta kläckningsplatser för mygg.
Varje år förvandlas detta paradis till ett helvete.
Hadrosaurier har förvånansvärt tunn hud,
så de har dåligt försvar mot blodsugande insekter.
Irritationen gör det svårt att äta,
och de blir farligt försvagade.
Ungar kan förlora en livshotande mängd blod.
Så småningom tvingas hjorden gå vidare för att fly otygen.
Om ungarna inte kan hänga med, överges de av sina mödrar.
Med höjden kommer starka vindar som ger lite lindring.
Men bara om man orkar ta sig så långt.
Av de hundratals nyfödda hadrosaurierna överlever bara en av tio sitt första år.
Men de som gör det har goda chanser att nå vuxen ålder.
Genom att häcka i denna vulkaniska dal
ger föräldrarna sina ungar den bästa möjliga starten.
De korta och varma polarsomrarna är en tid av överflöd,
men de kan också vara farliga.
Varmluft stiger och får elektrisk laddning.
Det skapar våldsamma åskväder.
I norra Amerika
har den frodiga växtligheten blivit knastertorr av den ständiga solen.
De flesta flyr från flammorna.
Men för vissa skapar katastrofen möjligheter.
Denna två meter långa dinosaurie, en troodontid,
är en av de minsta theropoderna.
Deras stora ögon ger dem bra synförmåga, till och med i all rök.
Och den har en av de största hjärnorna på planeten för sin storlek.
Den är en av de intelligentaste och framgångsrikaste jägarna i Arktis.
Vid kanten av elden
samlas troodontider för att jaga djuren som försöker undkomma flammorna.
Allt som sprider elden kan skapa fler möjligheter
för dåtidens påhittigaste jägare.
Ett byte.
Den korta sommaren är förbi,
och skogarna som överlevde bränderna börjar ändra färg.
Det är höstens sista uppvisning innan de mörka månaderna.
I Antarktis klamrar sig isen fast i de högsta bergen även under sommaren.
Men då temperaturen sjunker och dagarna blir kortare,
sprider sig polarvintern återigen över landet.
Djuren måste nu förbereda sig för vintern.
Södra halvklotet har sina egna dinosauriearter.
Det här är unga Antarctopelta, små växtätande dinosaurier.
De är också ett av världens tyngst bepansrade djur.
Men ynglingar är ändå säkrare ihop.
Så här långt söderut
slutar växterna de lever på att gro i flera månader.
När vintern närmar sig vilar sig ungdomarna allt mer.
Om de söker skydd ihop så sparar de värme, och därigenom energi.
Deras starka framben kan förstora detta ide.
Men varje gång de återvänder har de blivit lite större.
Deras ide verkar lite mindre,
och brodersbandet börjar tryta.
Det här är en känslig period för alla växande djur.
En period då de måste skiljas åt
och ta sina första försiktiga steg mot egna revir.
Hadrosaurierna är återigen på resande fot.
Bristen på föda skickar dessa enorma växtätare
på jakt efter mat på varmare platser…
…och låter andra stå ut med den iskalla vintern.
Jakten på ett lämpligt revir kan leda djur långt från platserna de föddes.
Många överlever inte sökandet.
Ett bra revir måste ha skydd.
Kanske en grotta.
Inte ens under de kallaste månaderna förändras knappt temperaturen i grottor.
Men han är inte den första som lockats hit.
Den här grottan lyser.
Detta är svampmygglarvernas lockbeten.
De skapar ljus som drar till sig bytesinsekter.
Det är den perfekta platsen
för en Antarctopelta att gömma sig från det värsta vintervädret.
Han är trygg under dessa konstiga levande stjärnor…
…medan snön börjar falla utanför.
Under de kallaste månaderna kan det nordligaste Arktis frysa
till ett spektakulärt vinterland.
Alla dinosaurier väljer inte att lämna området eller söka skydd.
De största har styrka nog att uthärda det.
Pachyrhinosaurier.
Två ton tunga växtätare med extravagant pansar på huvudet.
De söker skydd i skogen,
där de tar de sista löven från slumrande träd
och gräver mellan ormbunkar efter fallfrukt.
Höstbrunsten är över,
men mindre dominanta hanar försöker fortfarande klättra i hierarkin.
Men de har glömt vem som bestämmer.
Den gamla hanen är fortfarande stark,
och få vågar utmana honom.
Stridande hanar har knappt tid att äta eller vila.
När det är ont om mat är det svårare att bygga upp krafterna
och skador tar längre tid att läka.
För att göra saken värre…
…är Arktis kraftfullaste rovdjur alltid på jakt.
Nanuqsaurus.
En mindre släkting till T. rex,
men stor nog att ge sig på en pachyrhinosaurie.
För dessa urgamla motståndare, i de här förhållandena,
kommer striden inte vinnas genom överraskning, utan strategi.
Bland träden är det svårt för hjorden att stå enade.
Man kan snabbt isoleras.
Den nervösa hjorden gör en taktisk reträtt mot öppen mark.
Nanuqsaurierna följer efter.
Här ute kan hjorden komma närmare varandra
och bilda en ogenomtränglig mur av bepansrade huvuden och muskler.
Snöstormen förvärras.
Det är ett osäkert dödläge.
Konfrontationen kan pågå i flera dagar.
Hjorden borde vara säker så länge den håller ihop.
Men nanuqsaurierna bidar sin tid…
…och kollar ibland om det finns svagheter.
Stormen för med sig en tillfällig vapenvila.
Men så snart den är över fortsätter striden.
I detta styrkeprov
räcker det med att ett djur bryter ledet…
…för att panik ska spridas.
Nu har rovdjuren sin chans.
Jakten fortskrider, och en trött hane har svårt att hålla jämna steg.
Till slut kan han bara konfrontera sina angripare.
En pachyrhinosaurie har förlorat striden.
Men kriget fortsätter hela vintern.
De står nu inför månader av mörker
innan solen återvänder och skänker lättnad till de extraordinära djuren
i isens värld.
I nästa avsnitt
jagar en flygande jätte sitt byte
i den förhistoriska snårskogen.
Och under denna gröna planets grenverk
går dinosaurier i bakhåll, på uppvisning och till och med på en resa under jorden.
Om du vill upptäcka vetenskapen bakom historierna
kan du gå till vår hemsida.
Undertexter: Borgir Ahlström