UVÁDZA DAVID ATTENBOROUGH
Medzi najpozoruhodnejšie a určite najznámejšie zvieratá,
ktoré kedy žili, patria dinosaury.
Tyrannosaurus rex.
Toto zviera podnecuje predstavivosť všetkých z nás.
Aký druh zvieraťa to bol?
Ako vyzeral? Ako žil?
Vedecký výskum tieto otázky zodpovedal.
A nielen o T. rexovi,
ale aj o iných druhoch, s ktorými nažíval.
A najnovšie zobrazovacie technológie nám umožňujú všetkých ich oživiť.
Planéta Zem pred 66 miliónmi rokov.
Obloha je plná lietajúcich obrov.
Morským hlbinám vládnu obrovské plazy.
A na súši dinosaury každého druhu
bojujú o prežitie.
V súčasnosti vieme o svete, ktorému vládli dinosaury, veľmi veľa.
Toto je ich príbeh.
Prehistorická planéta
Ľadové svety
Na vzdialenom severe a juhu planéty Zem je život v najdrsnejšej podobe.
Dinosaurom sa však podarilo tieto polárne oblasti osídliť.
Na vzdialenom severe Ameriky sa tomuto drobnému lovcovi, dromaeosaurovi,
podarilo prežiť tri mesiace v takmer úplnej tme.
A teraz konečne nastala jar.
Telo jej pokrýva perie,
dokáže si tak v tele vytvárať teplo,
a musí si ho čím najviac udržať.
Náročná úloha pre všetky dinosaury v týchto chladných zemepisných šírkach.
Rýchlo sa pohybuje po snehu
a skontroluje miesta, kde našla potravu v minulosti.
V tomto ľadovom svete sa oplatí chopiť aj malej príležitosti.
A na úspech, tak ako obvykle,
potrebujete dobré… načasovanie.
Hoci v tomto období dejín Zeme
boli polárne oblasti relatívne teplé,
i tak v tejto krajine vládnu extrémne sezónne zmeny.
Keď po prvý raz takmer po troch mesiacov vyjde slnko,
každé zviera musí byť pripravené čo najlepšie využiť denné svetlo
a nadchádzajúce teplejšie dni.
Malé dromaeosaury musia spolupracovať,
ak chcú uloviť veľkú korisť.
A prichádza ich prvá šanca sezóny.
Stádo hadrosaurov.
Tieto vtákopyskaté dinosaury tadiaľto prechádzajú každý rok.
Nomádi hľadajú čerstvú vegetáciu, ktorú priniesla jar.
Sú obrovské.
Dromaeosaury budú mať šancu jedine vtedy, ak budú pracovať ako tím.
Pred stádom je rieka, ktorú musí prejsť.
A dromaeosaury vedia, že niektorým sa to nepodarí.
Keď zima uvoľní svoje zovretie, voda z topiaceho snehu prúdi veľkou silou.
Stádo musí prejsť touto hlbokou a rýchlou vodou.
Vodcovia hľadajú najbezpečnejšie miesto na prechod.
Stádo ich opatrne nasleduje.
Mladé sa držia pri rodičoch.
Jeden nesprávny krok ich tu môže stáť život.
Dospelé jedince, ktoré čakajú, kedy príde na ne rad, začínajú byť nervózne.
A tieto ťažkosti sú pre dromaeosaurov príležitosťou.
Ich cieľom budú mláďatá.
Stádom sa začína šíriť panika.
Mal to byť len bežný prechod, no zmenil sa na chaos.
Rodičia sa oddelili od mláďat.
Šťastný únik.
Kolóna sa znovu sformuje a pokračuje vo svojej ceste.
Dromaeosaury zjavne príležitosť premárnili,
no rieka odviedla prácu za ne.
Vždy padnú nejaké obete.
Je to hostina. A viac potravy, ako títo lovci mali za celú zimu.
V ľadovom svete sú sezónne možnosti krátkodobé.
Jar je krátka a leto sa čochvíľa skončí.
Musia toho spraviť veľa, než sa vráti zima a jej nástrahy.
Ako sa koryto rieky začína rozširovať a tok spomaľovať,
rieka sa zbavuje nánosov
a objaví sa spleť ostrovčekov.
Niektoré zvieratá sa už chopili šance
zhromaždiť sa na jarné rituály.
Jar napokon konečne dorazila.
Desiatky samcov Ornithomimov sa pripravujú
na najdôležitejší okamih ich roka.
Tieto zvláštne pštrosie dinosaury si vybrali bezpečie na týchto ostrovoch,
aby tu vyhrabali plytké jamy, čo je prvé štádium výstavby hniezda.
Keď prídu samice,
vyberú si na párenie samca, ktorý postavil to najlepšie.
Tie, čo prišli neskoro, zistia, že je tu už trochu tesno.
Voľné miesto zostalo len na okraji ostrova.
A nájsť miesto na hniezdo je len začiatok.
Keď napokon nakladú vajcia,
musia ich udržiavať v teple v hniezde z vegetácie.
Nájsť dosť materiálu na hniezdo nie je jednoduché…
preto sa niektoré Ornithomimy uchyľujú ku krádeži.
Jednou z výhod neskorého príchodu je,
že vaši susedia už odviedli ťažkú prácu.
Nestrážené hniezdo je priveľké lákadlo.
V takýchto kolóniách môžu byť krádeže také bežné,
že materiál z hniezda sa skôr či neskôr
stane súčasťou takmer každého hniezda na tomto ostrove.
Kradnutie je však riskantné.
Prichytený pri čine.
Potuluje sa tu zopár hadrosaurov.
Listnaté konáre zjedia.
Preto si musíte vedieť majetok ochrániť.
Zdokonaliť zručnosti v stavaní hniezda môže trvať celé roky.
Úspech však nezávisí iba od skúseností.
V preplnenej kolónii sa vždy nájde ďalšia potenciálna obeť.
Ornithomimom poskytujú tieto riečne ostrovy útočisko
pre ich vajcia aj pre mladé, keď sa vyliahnu.
Ďalej na severe je teplota nižšia a podmienky sú drsnejšie.
No i tak tam mieria tieto obrovské hadrosaury s kostenými hrebeňmi,
aby využili jedno konkrétne miesto.
Miesto, ktoré ponúka niečo výnimočné.
Dlhé krky týchto dinosaurov sú mimoriadne elegantné
a podľa nich sú pomenované.
Olorotitan ,„obrovská labuť“.
Ich volanie zosilňujú hrebene na hlave, ktoré sú duté.
Mieria do jednej z najväčších vulkanických oblastí na svete.
Je to nebezpečné a nehostinné miesto.
Ale Olorotitany sa sem rok čo rok vracajú…
lebo vďaka vulkánom je zem mimoriadne dobre vyhriata.
Preto tu hniezdia.
Teplý sopečný piesok slúži pre ich vajcia ako inkubátor.
A niekoľko týždňov po príchode stáda sa vajcia vyliahnu.
Hadrosaury sa o svoje mladé dobre starajú.
Nosia im množstvo rastlín ako potravu.
V každom hniezde môže byť vyše 20 mladých.
Mláďatá sa narodili v krátkom letnom období hojnosti.
Poháňané slnkom, ktoré týždne nezapadne,
prasličky tu rastú rýchlo
a v dostatočnom množstve, aby nakŕmili celé stádo.
Tieto rastliny obsahujú viac živín ako tá najšťavnatejšia tráva.
Počas dlhých letných dní rastú mláďatá hadrosaurov rýchlo.
V priebehu prvého roka dorastú do polovice veľkosti dospelého jedinca.
Teraz patria tieto vulkanické mokrade
k najplodnejším miestam na planéte.
Na povrchu…
aj pod vodnou hladinou.
No vysoká plodnosť znamená pre hadrosaurov problémy.
Teplé, plytké jazierka sú dokonalou liahňou
pre komáre.
Tento raj sa každý rok zmení na hotové peklo.
Hadrosaury majú prekvapivo tenkú pokožku,
a tak sú pred hmyzom sajúcim krv slabo chránené.
Neustále otravovanie komplikuje kŕmenie
a začínajú nebezpečne slabnúť.
A mláďatá môžu stratiť toľko krvi, že to bude pre nich životu nebezpečné.
Napokon je stádo nútené pohnúť sa ďalej, aby zamoreniu unikli.
Ak mláďatá neudržia krok, matky ich opustia.
Keď vystúpia vyššie, silnejší vietor im prinesie úľavu.
Ale len pre tie, ktoré dokážu zájsť tak ďaleko.
Zo stoviek narodených mláďat hadrosaurov prežije prvý rok len jedno z desiatich.
Tie, ktorým sa to podarí, majú veľké šance, že sa dožijú dospelosti.
Hniezdením v tomto sopečnom údolí
poskytnú rodičia svojim mladým najlepší možný štart do života.
Hoci je krátke a teplé polárne leto obdobím hojnosti,
prináša aj nebezpečenstvo.
Teplý vzduch stúpa a nabíja sa elektrinou.
A vznikajú tak časté a silné búrky s bleskami.
Na severe Ameriky
bujný porast poháňaný neustálym slnečným svetlom
sa teraz spiekol na suchú slamu.
Väčšina zvierat pred plameňmi uteká.
Pre niektoré však katastrofa znamená príležitosť.
Tento približne dvojmetrový dinosaurus, troodont,
patrí k menším jedincom skupiny teropódov.
Vďaka obrovským očiam majú bystrý zrak a vidia aj v takomto dyme a šere.
A na svoju veľkosť majú takmer najväčší mozog na planéte.
V Arktíde je to ten najinteligentnejší, najprispôsobivejší a najúspešnejší lovec.
Na okraji požiaru
sa troodonty zhromaždia a lovia zvieratá pokúšajúce sa ujsť pred plameňmi.
Šíriaci sa požiar vytvára viac možností
pre jedného z najdômyselnejších lovcov svojej doby.
Úspech.
Keď sa krátke leto skončí,
les, ktorý prežil letný požiar, začne meniť farbu.
Nastane posledný jesenný rozkvet pred nastávajúcimi mesiacmi temna.
V Antarktíde sa ľad drží na najvyšších pohoriach
dokonca aj v letných mesiacoch.
Teraz však, keď teplota klesá a dni sa skracujú,
polárna zima sa znovu rozšíri celou krajinou.
Teraz sa zvieratá musia pripraviť na jej návrat.
Na južnej hemisfére sa nachádzajú vlastné druhy dinosaurov.
Tieto tri sú mladé jedince Antarctopelta, neveľké rastlinožravé dinosaury.
Tiež patria k najlepšie vyzbrojeným zvieratám na svete.
No i tak sú mláďatá viac v bezpečí spolu.
Takto ďaleko na juhu
rastliny, od ktorých závisia, prestanú rásť na celé mesiace.
Keď sa blíži zima, mladé jedince viac oddychujú.
Keď sa chúlia k sebe, šetria teplo a tak aj energiu.
Silnými prednými končatinami zväčšia túto zimnú noru.
No zakaždým sa vrátia už o čosi väčšie.
Nora sa zdá trochu menšia
a súrodenecké puto sa pretrháva.
Pre každé dospievajúce zviera je to zraniteľné obdobie.
Je to čas, keď sa musia osamostatniť
a každý sám urobiť prvé nesmelé kroky za cestou k vlastnému územiu.
Stádo hadrosaurov sa opäť pohlo.
Pre nedostatok potravy sa tieto obrovské bylinožravce vrátia,
aby hľadali potravu na teplejšom území…
a nechajú ostatných, aby si poradili s mrazivou polárnou zimou.
Pri hľadaní vhodného územia
sa zvieratá môžu vzdialiť od miesta, kde sa ich život začal.
Toto hľadanie mnohé jedince neprežijú.
Dobré územie musí mať miesto na úkryt.
Možno jaskyňu.
Aj v najchladnejších mesiacoch
sa teplota vo väčšine jaskýň sotva mení.
No nie je prvý, koho prilákala práve táto.
Táto jaskyňa žiari.
Sú to drobné lákavé larvy komárov,
ktoré produkujú svetlo, aby nalákali svoju korisť – hmyz.
Pre Antarctopelta je to dokonalé miesto, aby unikol pred najhorším zimným počasím.
Pod týmito zvláštnymi živými hviezdami bude v bezpečí…
zatiaľ čo vonku začína snežiť.
V najchladnejších mesiacoch sa vzdialený sever Arktídy
mení na krásnu zamrznutú zimnú krajinku.
Nie všetky dinosaury sa rozhodli odísť alebo vyhľadať úkryt.
Tie najväčšie majú silu vytrvať.
Pachyrhinosaury.
Dvojtonové bylinožravce s netypicky vyzbrojenou hlavou.
Hľadajú útočisko v lese,
obžerú posledné lístie spiacich stromov
a hľadajú popadané ovocie v papradí.
Jesenná ruja sa skončila,
ale menej dominantné samce sa stále snažia vydobyť si lepšie miesto v hierarchii.
Zabudli však, kto tu velí.
Tento starý samec je stále hrozivým protivníkom
a len málokto sa odváži vyzvať ho.
Súperiace samce majú sotva čas nažrať sa či oddýchnuť si.
S obmedzeným množstvom potravy je ťažké obnoviť sily
a zranenia sa hoja dlhšie.
A aby toho nebolo málo…
najmocnejší arktický predátor stále číha.
Nanuqsaurus.
Menší príbuzný T. rexa,
stále dosť veľký na to, aby si poradil s pachyrhinosaurom.
V týchto podmienkach o súboji odvekých nepriateľov
nerozhodne moment prekvapenia, ale stratégia.
Medzi stromami je pre stádo ťažšie držať sa pokope.
Jedince možno rýchlo izolovať.
Nervózne stádo takticky ustúpi na šíre priestranstvo.
Nanuqsaury ho nasledujú.
Tu stádo môže zomknúť svoje postavenie
a vytvoriť nepreniknuteľný múr vyzbrojených hláv a svalstva.
Snehová búrka sa zhoršila.
Neľahká situácia.
Takéto súboje môžu trvať celé dni.
Kým bude stádo spolu, bude v bezpečí.
Ale nanuqsaury čakajú na vhodnú chvíľu…
a príležitostne skúšajú ich slabiny.
Snehová búrka priniesla dočasné prímerie.
No hneď, ako sa skončí, súboj sa obnoví.
V skúške trpezlivosti stačí,
aby jedno zviera narušilo obranné postavenie…
a panika sa rýchlo rozšíri.
Stádo na úteku poskytne príležitosť predátorom.
Naháňanie pokračuje
a jeden vyčerpaný samec neudrží krok s ostatnými.
Napokon mu nezostáva nič iné, ako otočiť sa a čeliť útočníkom.
Jeden pachyrhinosaurus súboj prehral.
No vojna potrvá celú zimu.
Tunajšie zvieratá teraz čakajú mesiace úplnej tmy,
než sa slnko vráti a prinesie úľavu pre tieto mimoriadne tvory
v ľadovom svete.
Ďalej v Prehistorickej planéte
lietajúce obry veľké ako žirafa lovia korisť
medzi bujnými stromami prehistorických lesoch.
A pod korunami stromov tejto zelenej planéty
dinosaury útočia z úkrytu, predvádzajú sa a dokonca putujú pod zemou.
Vedecké informácie zo zákulisia príbehov
nájdete na stránke relácie Prehistorická planéta.
Preklad titulkov: Monika Sitarčíková