DEIVIDAS ATENBOROU PRISTATO
Be abejo, vienas iš įspūdingiausių gyvūnų, kada nors egzistavusių žemėje,
ir neabejotinai garsiausias iš jų yra dinozauras.
Tyrannosaurus rex.
Gyvūnas, pažadinantis visų mūsų vaizduotę.
Kas tai buvo per gyvūnas?
Kaip jis atrodė? Kaip gyveno?
Moksliniai tyrimai pateikė atsakymus į šiuos klausimus.
Ir ne tik apie tireksą,
bet ir apie kitas rūšis, gyvenusias šalia jo.
Pažangiausia vaizdo technologija leidžia atkurti visus juos kaip gyvus.
Žemės planeta prieš 66 mln. metų.
Padangėse pilna skraidančių milžinų.
Jūrų gelmėse patruliuoja milžiniški ropliai.
Sausumoje įvairiausių rūšių dinozaurai
kovoja dėl išgyvenimo.
Dabar labai daug žinome apie pasaulį, kurį valdė dinozaurai.
Tai jų istorija.
Ledo pasauliai
Atšiauriausios gyvenimo sąlygos yra
Žemės planetos tolimojoje šiaurėje ir tolimuosiuose pietuose.
Tačiau dinozaurams pavyko kolonizuoti šiuos poliarinius regionus.
Tolimojoje Amerikos šiaurėje šis mažytis medžioklis, dromeozauras,
sugebėjo išgyventi tris mėnesius kone visiškoje tamsoje.
O dabar, galiausiai, atėjo pavasaris.
Patelės kūną dengia plunksnos,
mat jos kūnas gali išskirti šilumą,
todėl reikia sulaikyti jos kiek įmanoma daugiau.
Su šiuo iššūkiu susiduria visi dinozaurai šaltose platumose.
Greitai bėgdama sniegu
patelė patikrina vietas, kuriose anksčiau yra radusi maisto.
Šiame lediniame pasaulyje negalima praleisti net menkiausios progos.
Tam, kad pasisektų, kaip visada,
reikia nutaikyti laiką.
Nors šiuo Žemės istorijos laikotarpiu
poliariniai regionai santykinai šilti,
šiuose kraštuose vyrauja ekstremalūs sezoniniai pokyčiai.
Saulei pakilus pirmą kartą po kone trijų mėnesių,
visi gyvūnai turi būti pasirengę kuo geriau išnaudoti dienos šviesą
ir artėjančią šilumą.
Mažieji dromeozaurai privalo veikti kartu,
jei nori sumedžioti didelį grobį.
Štai ir pirmoji galimybė šį sezoną.
Hadrozaurų kaimenė.
Šie ančiasnapiai dinozaurai kasmet pro čia praeina.
Klajokliai ieško pavasarį suželiančių šviežių augalų.
Jie milžiniški.
Dromeozaurams pavyks tik tada, jei jie veiks kaip komanda.
Priekyje teka upė, kurią banda turės perplaukti.
Dromeozaurai žino, kad kai kuriems nepavyks.
Žiemai atleidžiant gniaužtus, ištirpęs vanduo srūva galinga srove.
Banda turi įveikti gilią, sraunią upę.
Vadai ieško saugiausios perėjos.
Banda atsargiai seka iš paskos.
Jaunikliai turi laikytis arti savo tėvų.
Ne ten žengtas žingsnis upėje gali jiems kainuoti gyvybę.
Laukdami savo eilės suaugusieji ima nerimauti.
Šis susibūrimas - galimybė dromeozaurams.
Jie taikysis į jauniklius.
Banda puola į paniką.
Tvarkingas perėjimas per upę virsta chaosu.
Tėvai ir jaunikliai atskiriami.
Pasisekė ištrūkti.
Kolona persigrupuoja ir pratęsia kelionę.
Dromeozaurai, regis, pražiopsojo savo progą…
bet upė nudirbo darbą už juos.
Visada pasitaiko aukų.
Tai - puota. Čia daugiau maisto, nei šie medžiotojai suėdė per visą žiemą.
Ledo pasaulyje sezoninės progos ilgai nesitęsia.
Pavasaris yra trumpas, netrukus baigsis ir vasara.
Reikia daug nuveikti prieš grįžtant žiemai su jos iššūkiais.
Toliau pasroviui, ten, kur upės išplatėja ir sulėtėja,
jos atsikrato sąnašų
ir ten atsiranda salų tinklas.
Kai kurie gyvūnai jau pasinaudojo proga
susirinkti pavasariniams ritualams.
Pagaliau iš tiesų atėjo pavasaris.
Tuzinas ornitomimų patinų ruošiasi
svarbiausiai metų akimirkai.
Keisti, stručius primenantys dinozaurai pasirenka šias salas dėl saugumo,
ir iškapsto čia negilias duobes - tai pirmas žingsnis sukant lizdą.
Atvykusios patelės
pasirinks poruotis su tais patinais, kurių lizdai geriausi.
Pavėlavusieji pamato, kad vietos beveik nebėra.
Vietos liko tik salos pakraštyje.
O surasti vietą lizdui - tik pradžia.
Kai kiaušiniai bus padėti,
jie turės būti perinami šiltame iš augalų susuktame lizde.
Surasti pakankamai medžiagų lizdui nėra paprasta…
todėl kai kurie ornitomimai ima vagiliauti.
Pavėlavusiųjų privalumas tas,
kad kaimynai jau būna nudirbę visą darbą.
Nesaugomas lizdas - per didelė pagunda.
Kolonijose, tokiose kaip ši, vagystės būna tokios dažnos,
kad, anksčiau ar vėliau, medžiagos, reikalingos lizdui susukti,
pabuvoja beveik visuose salos lizduose.
Tačiau plėšikauti - rizikinga.
Užkluptas nusikaltimo vietoje.
Pro šalį praeina keli hadrozaurai.
Jie sušlamš šakas su lapais.
Taigi, privalai apginti savo valdas.
Gali prireikti kelerių metų lizdo sukimo įgūdžiams ištobulinti.
Tačiau sėkmė priklauso ne vien nuo patirties.
Gausioje kolonijoje visada atsiranda potenciali auka.
Ornitomimams šios upės salos suteikia prieglobstį
tiek kiaušiniams perėti, tiek išsiperėjusiems jaunikliams.
Dar toliau šiaurėje temperatūra žemesnė, o sąlygos - sunkesnės.
Tačiau būtent čia traukia didžiuliai skiauterėtieji hadrozaurai,
norėdami pasinaudoti viena konkrečia vieta.
Joje yra šis tas ypatingo.
Ilgi šių dinozaurų kaklai - ypač elegantiški,
nuo jų ir kilo dinozaurų pavadinimas.
Olorotitanas arba „milžiniška gulbė“.
Jų stūgavimą sustiprina tuščiavidurės skiauterės ant galvos.
Jie traukia į vieną iš didžiausių vulkaninių regionų pasaulyje.
Ši vieta pavojinga ir nesvetinga.
Tačiau olorotitanai grįžta į ją kasmet…
nes ugnikalniai ypač gerai sušildo žemę.
Todėl čia jie įsirengia lizdus.
Šiltas vulkaninis smėlis jų kiaušiniams atstoja inkubatorių.
Praėjus kelioms savaitėms po bandos atėjimo, išsiperi jaunikliai.
Hadrozaurai rūpestingai prižiūri jauniklius.
Jie burnoje atneša augalų jaunikliams paėsti.
Viename lizde gali būti virš 20 jauniklių.
Jaunikliai išsirita trumpą, bet gėrybėmis gausią vasarą.
Dėl ištisas savaites šviečiančios saulės
asiūkliai auga taip sparčiai
ir taip gausiai, kad gali išmaitinti visą bandą.
Šiuose augaluose maistingųjų medžiagų daugiau nei vešliausioje žolėje.
Ilgomis vasaros dienomis hadrozaurų jaunikliai sparčiai auga.
Per pirmuosius metus jie išauga iki pusės suaugusiojo dydžio.
Šiuo metu šios vulkaninės pelkės
yra derlingiausia žemė planetoje.
Tiek virš vandens…
tiek po juo.
Tačiau tas vaisingumas pridaro hadrozaurams problemų.
Šiltuose, sekliuose vandens telkiniuose
gausiai veisiasi moskitai.
Kasmet šis rojus virsta tikru pragaru.
Hadrozaurai turi stebėtinai ploną odą,
todėl negali apsisaugoti nuo kraujasiurbių vabzdžių.
Dėl nuolatinio dirginimo sunku maitintis,
todėl jie pavojingai nusilpsta.
O jaunikliai gali netekti tiek kraujo, kad net kyla pavojus gyvybei.
Galiausiai banda priversta judėti tolyn, gelbėdamasi nuo moskitų antpuolio.
Jei jaunikliai nespėja, motinos juos palieka.
Kylant aukščiau, stipresni vėjai leidžia lengviau atsikvėpti.
Bet tik tiems, kurie pajėgia taip toli nueiti.
Iš šimtų hadrozaurų jauniklių, pirmuosius metus išgyvena tik 1 iš 10.
Bet išgyvenusieji turi visas galimybes suaugti.
Įsirengę lizdus šiame vulkaniniame slėnyje,
tėvai suteikia savo jaunikliams geriausią gyvenimo pradžią.
Nors trumpa, šilta poliarinė vasara nešykšti gėrybių,
ji gali būti ir pavojinga.
Šiltas oras kyla į viršų, ten įsielektrina.
Dėl to kyla dažnos ir stiprios perkūnijos.
Amerikos šiaurėje
dėl nuolat šviečiančios saulės vešliai sužėlę augalai
jau perdžiūvo kaip pintys.
Dauguma gyvūnų bėga nuo liepsnų.
Tačiau kai kuriems nelaimė sukuria progų.
1,83 cm ilgio dinozauras, troodontidas,
yra vienas iš mažesniųjų terapodų grupės narių.
Didelės akys užtikrina aštrų regėjimą net ir padūmavusioje prietemoje.
Atsižvelgiant į dydį, jo smegenys - vienos didžiausių planetoje.
Tai protingiausias, galintis prisitaikyti bei sėkmingiausias medžiotojas Arktyje.
Ugnies zonos pakraštyje
troodontidai susirenka medžioti gyvūnų, sprunkančių nuo liepsnų.
Viskas, kas padeda ugniai plisti, sukuria daugiau progų
išradingiausiam savo laikų Arkties medžiotojui.
Pasisekė.
Pasibaigus trumpai vasarai,
vasaros gaisrus išgyvenę miškai ima keisti spalvą.
Tai paskutinis rudens gestas prieš tamsos mėnesių pradžią.
Antarktidoje ledas išlieka ant aukščiausių kalnų viršūnių
net vasaros mėnesiais.
Bet dabar, kai oras vėsta, o dienos trumpėja,
į šį kraštą vėl ateina poliarinė žiema.
Gyvūnai turi pasiruošti jos sugrįžimui.
Pietiniame pusrutulyje gyvena jam būdingos dinozaurų rūšys.
Ši trijulė - Antarctopelta jaunikliai, maži, augalėdžiai dinozaurai.
Taip pat jie - vieni iš labiausiai apsišarvavusių gyvūnų.
Nepaisant to, jaunikliams drauge saugiau.
Taip toli pietuose
augalai, kuriais jie maitinasi, nustoja augę ne vieną ir ne du mėnesius.
Artėjant žiemai, šie jaunikliai daugiau laiko praleidžia ilsėdamiesi.
Slėpdamiesi vienoje slėptuvėje jie taupo šilumą, taigi, ir energiją.
Galingomis priekinėmis galūnėmis jie gali praplatinti šį žiemos guolį.
Bet kaskart jie grįžta truputį paaugę.
Urvas atrodo truputį mažesnis,
o broliškas ryšys pradeda pamažu trūkinėti.
Visiems augantiems gyvūnams šis laikas yra pavojingas.
Atėjo metas, kai jiems reikia išsiskirti
ir nedrąsiai žengti pirmuosius žingsnius ieškant savos teritorijos.
Hadrozaurų bandos vėl leidžiasi į kelionę.
Stingant maisto, šie milžiniški žolėdžiai grįžta
ieškoti maisto šiltesniuose kraštuose…
palikę kitus kęsti stingdančią poliarinę žiemą.
Tinkamos teritorijos paieškos
gali nuvesti gyvūnus toli nuo tos vietos, kur jie atėjo į pasaulį.
Tos paieškos dauguma neišgyvens.
Gera teritorija turi turėti vietą, kurioje galima pasislėpti.
Galbūt urvą.
Net šalčiausiais mėnesiais
temperatūra daugumoje urvų beveik nekinta.
Bet šis urvas paviliojo ne jį pirmą.
Šitas urvas šviečia.
Tai mažyčiai grybinių uodukų jaukai,
skleidžiantys šviesą, viliojančią vabzdžius, kuriais jie minta.
Čia tobula vieta
Antarctopelta pasislėpti nuo baisiausio žiemos oro.
Jis bus saugus po šiomis keistomis gyvomis žvaigždėmis…
tuo metu lauke ima snigti.
Šalčiausiais mėnesiais šiauriausia Arkties dalis
užšąla ir virsta fantastišku žiemos peizažu.
Ne visi dinozaurai nusprendžia išeiti arba susirasti priedangą.
Didžiausieji yra pakankamai stiprūs, kad ištvertų žiemą.
Pachyrhinosaurus.
Dvi tonas sveriantys žolėdžiai su įspūdingais šarvais ant galvos.
Jie ieško prieglobsčio miške,
ten nuskabo paskutiniuosius lapus nuo miegančių medžių
ir išknisa paparčius, ieškodami nukritusių vaisių.
Rudeninė ruja baigta,
bet mažiau dominuojantys patinai vis dar bando palypėti hierarchijos laipteliais.
Tačiau jie pamiršo, kas viskam vadovauja.
Šis senas patinas - vis dar grėsmingas,
retas kuris drįsta mesti jam iššūkį.
Besikaunantys patinai beveik neturi laiko valgyti ar ilsėtis.
Dabar, kai stinga maisto, sunku atgauti jėgas,
o sužeidimai gyja ilgiau.
Lyg to būtų negana…
galingiausias Arkties plėšrūnas visada klaidžioja netoliese.
Nanuqsaurus.
Mažesnysis tirekso giminaitis,
bet pakankamai didelis, kad užpultų pachyrhinosaurus.
Tokiomis sąlygomis šių senovinių priešininkų
kovos baigtį nulems ne staigmena, o strategija.
Tarp medžių bandai sunku laikytis išvien.
Individai gali būti greitai izoliuoti.
Sunerimusi banda taktiškai atsitraukia į atvirą plotą.
Nanuqsaurus juos seka.
Čia banda galės susiburti
ir suformuoti neįveikiamą šarvuotų galvų bei raumenų sieną.
Pūga įsišėlsta.
Padėtis be išeities.
Tokie susidūrimai gali trukti dienas.
Banda turėtų būti saugi, kol laikosi būryje.
Bet nanuqsaurus niekur neskuba…
ir retkarčiais patikrina, ar niekas nenusilpo.
Pūga atneša laikinas paliaubas.
Tačiau vos tik ji baigiasi, mūšis tęsiamas.
Šiame nervų kare
užtenka vienam gyvūnui išeiti iš rikiuotės…
ir bemat pasklinda panika.
Bandai puolus bėgti, plėšrūnai gauna progą.
Persekiojamos bandos
vienas iš patinų nespėja paskui kitus.
Galiausiai jam telieka atsigręžti ir susigrumti su užpuolikais.
Vienas likęs pachyrhinosaurus pralaimėjo šį mūšį.
Tačiau karas tęsis visą žiemą.
Čia esančių gyvūnų laukia ištisi visiškos tamsos mėnesiai,
kol sugrįžusi saulė atneš palengvėjimą ypatingiems padarams,
gyvenantiems ledo pasaulyje.
Kitoje serijoje matysite:
žirafos dydžio skraidantis milžinas medžioja savo grobį
tarp susipynusių priešistorinio miško medžių.
Šioje žalioje planetoje po medžių skliautu
dinozaurai tyko, pasirodo visu gražumu ir net keliauja į požemius.
Jei norite sužinoti mokslinius faktus, kuriais paremtos istorijos,
aplankykite laidos puslapį.
Išvertė Sandra Siaurodinė