STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
Bez šaubām, viens no visu laiku ievērojamākajiem dzīvniekiem
un noteikti viens no slavenākajiem ir dinozaurs.
Karaliskais tiranozaurs.
Dzīvnieks, kas rosina mūsu iztēli.
Kas tas bija par dzīvnieku?
Kā tas izskatījās? Kā tas dzīvoja?
Tagad zinātniskie pētījumi uz šādiem jautājumiem ir snieguši atbildi.
Un ne tikai par karalisko tiranozauru,
bet arī par citām sugām, kas dzīvoja tam līdzās.
Un jaunākās attēlveidošanas tehnoloģijas ļauj mums tos visus iedzīvināt.
Planēta Zeme pirms 66 miljoniem gadu.
Debesis piepilda lidojoši milži.
Jūru dzelmē patrulē milzīgi rāpuļi.
Un uz sauszemes visu veidu dinozauri
cīnās par izdzīvošanu.
Tagad mēs daudz ko zinām par pasauli, kurā valdīja dinozauri.
Šis ir viņu stāsts.
Ledāji
Visskarbākie dzīves apstākļi
ir planētas Zemes galējos ziemeļos un dienvidos.
Tomēr dinozauri šos polāros apgabalus ir spējuši kolonizēt.
Amerikas galējos ziemeļos šim mazajam medniekam, dromeozauram,
ir izdevies pārlaist trīs mēnešus gandrīz pilnīgā tumsā.
Un nu beidzot ir pienācis pavasaris.
Dromeozauriem ir spalvu kažoks,
jo to ķermenis spēj radīt siltumu
un tas ir jāsaglabā.
Tas šajos aukstajos platuma grādos ir izaicinājums visiem dinozauriem.
Strauji pārvietojoties pa sniega virsmu,
dromeozaurs pārbauda vietas, kur agrāk ir atradis pārtiku.
Šajā ledainajā pasaulē nedrīkst ignorēt pat sīkāko iespēju.
Un, lai gūtu panākumus, galvenais, kā parasti,
ir notrāpīt īsto brīdi.
Lai gan šajā Zemes vēstures periodā
polārie apgabali ir salīdzinoši silti,
šajās zemēs tomēr valda krasas sezonālās pārmaiņas.
Kad pēc gandrīz trīs mēnešiem pirmoreiz uzlec saule,
ikvienam dzīvniekam jābūt gatavam maksimāli izmantot dienasgaismu
un gaidāmās siltākās dienas.
Mazajiem dromeozauriem ir jāsadarbojas,
ja grib tikt pie liela medījuma.
Lūk, viņu pirmā iespēja šosezon.
Hadrozauru bars.
Šie dinozauri ar pīles knābja purnu šķērso šo apgabalu ik gadu.
Klejotāji, kas meklē jaunos pavasara augus.
Viņi ir milzīgi.
Dromeozauri gūs panākumus vien tad, ja darbosies komandā.
Priekšā ir upe, kas baram būs jāšķērso.
Un dromeozauri zina, ka vienmēr ir kāds, kam tas neizdodas.
Ziema pamazām atkāpjas, un ar lielu jaudu sāk plūst palu ūdeņi.
Baram dziļie, ātri plūstošie ūdeņi ir jāpārbrien.
Barveži cenšas izvēlēties drošāko šķērsošanas vietu.
Bars piesardzīgi seko.
Jaunuļi turas vecāku tuvumā.
Viens nepareizs solis var maksāt dzīvību.
Pieaugušie, gaidot savu kārtu, sāk nervozēt.
Un sastrēgums paver izdevību dromeozauriem.
Viņu mērķis būs mazuļi.
Baru sāk pārņemt panika.
Upes šķērsošana, kam bija jānorit mierīgi, nu pārvēršas haosā.
Vecāki un mazuļi tiek nošķirti.
Laimīga izglābšanās.
Kolonna atkal sagrupējas un turpina ceļu.
Dromeozauri, šķiet, palaiduši izdevību vējā…
bet upe ir pastrādājusi viņu vietā.
Upuri ir vienmēr.
Īstas dzīres. Tik daudz barības šiem medniekiem nav bijis visu ziemu.
Ledus pasaulē iespēju sezona nav gara.
Pavasaris ir īss, un vasara drīz būs beigusies.
Daudz kas jāpaveic, pirms atkal iestājas skarbā ziema.
Lejtecē upes paplašinās un, tecējumam palēninoties,
tās pamazām atbrīvojas no sanesām,
radot salu tīklu.
Daži dzīvnieki jau ir izmantojuši izdevību
un sapulcējušies uz pavasara rituāliem.
Pavasaris beidzot ir klāt.
Desmitiem ornitomīmu tēviņu gatavojas gada svarīgākajam notikumam.
Šie dīvainie, strausiem līdzīgie dinozauri ir izraudzījušies šīs drošās salas,
lai izkasītu seklas bedrītes, kas ir pirmais posms ligzdas veidošanā.
Kad ieradīsies mātītes,
tās izvēlēsies pāroties ar tiem tēviņiem, kas būs uztaisījuši labākās ligzdas.
Tie, kas ieradušies vēlāk, atklāj, ka visiem vietas vairs nepietiek.
Vienīgā brīvā teritorija ir salas malā.
Un ligzdošanas vietas atrašana ir tikai sākums.
Kad olas būs izdētas,
tās būs jātur siltas biezā augu segā.
Nav viegli atrast pietiekami daudz ligzdu veidošanas materiāla…
tāpēc daži ornitomīmi ķeras pie zagšanas.
Viena no kavēšanās priekšrocībām ir tā,
ka smagāko darbu kaimiņi jau ir paveikuši.
Neapsargāta ligzda ir pārāk liels kārdinājums.
Šādās kolonijās zādzības var būt tik biežas,
ka dažs labs ligzdas materiāls vienā vai otrā brīdī
ir pabijis gandrīz katrā ligzdā uz šīs salas.
Bet laupīšana ir riskanta.
Pieķerts nozieguma vietā.
Garām klimst divi hadrozauri.
Viņi lapainos zarus apēdīs…
tāpēc ir jāspēj savu īpašumu aizstāvēt.
Ligzdu veidošanas prasmju pilnveidošana var prasīt vairākus gadus.
Taču panākumi ir atkarīgi ne tikai no pieredzes.
Pārpildītā kolonijā vienmēr var atrast citu potenciālo upuri.
Ornitomīmiem upes salas nodrošinās patvērumu
gan olām, gan mazuļiem, kad tie izšķilsies.
Tālāk uz ziemeļiem temperatūra ir zemāka un apstākļi - skarbāki.
Tomēr tieši turp dodas šie milzīgie, sekstēm rotātie hadrozauri,
lai izmantotu kādas konkrētas vietas priekšrocības.
Vietas, kas var piedāvāt ko īpašu.
Šiem dinozauriem ir ļoti eleganti, gari kakli,
no kā radies viņu nosaukums.
Olorotitāns - "milzu gulbis".
Viņu saucienus pastiprina dobās sekstes.
Viņi dodas uz vienu no plašākajiem vulkāniskajiem apvidiem pasaulē.
Tā ir bīstama un naidīga vieta.
Bet olorotitāni te atgriežas gadu no gada…
jo vulkāni uztur zemi īpaši siltu.
Lūk, te viņi ligzdo.
Siltās vulkāniskās smiltis kalpo kā olu inkubators.
Un dažas nedēļas pēc bara ierašanās olas izšķiļas.
Hadrozauri ļoti rūpējas par saviem pēcnācējiem.
Viņi tiem nes daudz augu, ko ēst.
Katrā ligzdā var būt vairāk nekā 20 mazuļu.
Mazulīši ir nākuši pasaulē īsās, taču bagātīgās vasaras laikā.
Nedēļām nenorietošās saules staru sildītas,
kosas šeit aug ātri
un pietiekamā daudzumā, lai paēdis būtu viss bars.
Šie augi satur vairāk barības vielu nekā leknākā zāle.
Un garajās vasaras dienās hadrozauru mazuļi aug ātri.
Pirmā gada laikā viņi var sasniegt pusi no pieauguša īpatņa lieluma.
Pašlaik šie vulkāniskie mitrāji
ir auglīgākās vietas uz planētas.
Gan virs…
gan zem ūdens virsmas.
Tomēr šis auglīgums hadrozauriem rada problēmas.
Siltie, seklie dīķi ir lieliska vairošanās vieta
odiem.
Ik gadu šī paradīze pārvēršas par īstu elli.
Hadrozauriem ir pārsteidzoši plāna āda,
tāpēc viņi ir vāji aizsargāti pret kukaiņiem asinssūcējiem.
Pastāvīgā nieze apgrūtina barošanos
un bīstami novājina.
Un mazuļi var zaudēt asinis dzīvību apdraudošos daudzumos.
Galu galā bars ir spiests aiziet, lai paglābtos no asinssūcējiem.
Ja mazuļi nespēj tikt līdzi, mātes tos pamet.
Pakāpjoties augstāk, spēcīgāki vēji sniedz nelielu atvieglojumu.
Bet tikai tiem, kas spēj tik tālu nokļūt.
No simtiem hadrozauru mazuļu pirmajā gadā izdzīvo tikai viens no desmit.
Bet izdzīvojušajiem ir visas izredzes kļūt par pieaugušajiem.
Ligzdojot šajā vulkāniskajā ielejā,
vecāki mazuļiem nodrošina labāko iespējamo dzīves sākumu.
Lai gan īsā un siltā polārā vasara ir pārpilnības laiks,
tā var nest arī briesmas.
Siltais gaiss ceļas augšup un kļūst elektriski uzlādēts.
Un tas rada biežus un spēcīgus pērkona negaisus.
Amerikas ziemeļos
nepārtrauktās saulesgaismas karsētā augu valsts
nu ir pilnīgi izkaltusi.
Vairums dzīvnieku no liesmām bēg,
bet dažiem šī katastrofa paver iespējas.
Šis 1,8 metrus garais dinozaurs troodontīds
ir viens no mazākajiem teropodu pārstāvjiem.
Milzīgās acis tam nodrošina asu redzi pat dūmakainajā tumsā.
Tā smadzenes salīdzinājumā ar ķermeni ir vienas no lielākajām uz planētas.
Tas ir gudrākais, piemēroties spējīgākais un veiksmīgākais mednieks Arktikā.
Troodontīdi pulcējas
pie uguns robežas, lai medītu dzīvniekus, kas cenšas izbēgt no liesmām.
It viss, kas izplata uguni, rada vairāk iespēju
sava laika atjautīgākajam Arktikas medniekam.
Izdevās.
Īsajai vasarai beidzoties,
meži, kas vasaras ugunsgrēkos izdzīvojuši, sāk mainīt krāsu.
Pēdējais rudens krāšņums, pirms iestājas tumsas mēneši.
Antarktikā pat vasaras mēnešos augstākos kalnus klāj ledus…
bet tagad, temperatūrai pazeminoties un dienām saīsinoties,
polārā ziema atkal pārņem visu zemi.
Dzīvniekiem nu ir jāgatavojas kārtējai ziemai.
Dienvidu puslodē ir citādas dinozauru sugas.
Šie trīs ir jauni antarktopelti - mazi dinozauri augēdāji.
Tie ir arī vieni no vislabāk apbruņotajiem dzīvniekiem pasaulē.
Bet tik un tā jaunuļiem drošāk ir turēties kopā.
Tik tālu dienvidos
augi, no kā atkarīga viņu izdzīvošana, uz vairākiem mēnešiem pārstāj augt.
Tuvojoties ziemai, mazuļi vairāk laika velta atpūtai.
Uzturoties patvērumā kopā, tiek taupīts siltums un līdz ar to arī enerģija.
Ar spēcīgajām priekšķepām viņi šo ziemas midzeni var paplašināt.
Taču, katrreiz atgriežoties, viņi ir paaugušies mazliet lielāki.
Midzenis šķiet mazliet mazāks,
un saikne starp brāļiem sāk zust.
Katram augošam dzīvniekam tas ir sarežģīts laiks.
Laiks, kad ir jāšķiras
un jāsper pirmie nedrošie soļi, lai atrastu savu teritoriju.
Hadrozauru bari atkal ir ceļā.
Tā kā trūkst ēdamā, šie milzīgie zālēdāji atgriežas,
lai barību meklētu siltākās zemēs…
atstājot citus pārciest stindzinošo polāro ziemu.
Piemērotas teritorijas atrašana
var aizvest dzīvniekus tālu no vietas, kur sākās viņu dzīve.
Daudzi šajos meklējumos aizies bojā.
Labā teritorijā ir jābūt vietai, kur patverties.
Teiksim, alai.
Pat visaukstākajos mēnešos
lielākajā daļā alu temperatūra ir gandrīz nemainīga.
Taču viņš nav pirmais, kuru šī ala piesaistījusi.
Šī ala mirdz.
Tie ir sīkie sēņodiņu kāpuri,
kas izstaro gaismu, lai pievilinātu medījamos kukaiņus.
Antarktopeltam šī ir ideāla vieta,
lai paglābtos no skarbajiem ziemas laikapstākļiem.
Zem šīm dīvainajām dzīvajām zvaigznēm viņš būs drošībā.
Tikmēr ārā sāk snigt.
Visaukstākajos mēnešos sals Arktikas ziemeļus pārvērš
krāšņā ziemas brīnumzemē.
Ne visi dinozauri izvēlas doties prom vai meklēt patvērumu.
Lielākajiem ir spēks ziemu izturēt.
Pakirinozauri.
Divtonnīgi zālēdāji ar ekstravagantām galvas bruņām.
Viņi meklē patvērumu mežā,
kur noplēš pēdējās lapas no ziemojošajiem kokiem
un izrakņā papardes, meklējot kritušus augļus.
Rudens riesta laiks ir beidzies,
tomēr vājākie tēviņi joprojām cenšas pakāpties pa sociālās hierarhijas kāpnēm.
Bet viņi ir aizmirsuši, kurš te ir galvenais.
Vecais tēviņš joprojām ir varens pretinieks,
kuru izaicināt uzdrošinās tikai retais.
Cīņās iesaistītajiem tēviņiem tik tikko ir laiks paēst vai atpūsties.
Tā kā barības tagad ir maz, ir grūti atgūt spēkus
un ievainojumi dzīst ilgāk.
Visu ļaunāku padara tas…
ka tuvumā vienmēr klīst Arktikas varenākais plēsoņa.
Nanukzaurs.
Karaliskā tiranozaura mazāks radinieks,
kas tomēr ir pietiekami liels, lai pievārētu pakirinozauru.
Šajos apstākļos
seno pretinieku cīņas rezultātu izšķirs nevis pārsteigums, bet stratēģija.
Starp kokiem baram ir grūti turēties kopā.
Indivīdus varētu ātri nošķirt.
Satrauktais bars taktiski atkāpjas uz klaju vietu.
Nanukzauri seko.
Šeit bars varēs nostāties aizsargpozīcijā
un izveidot necaursitamu galvas bruņu un muskuļu mūri.
Sniegavētra pieņemas spēkā.
Cīniņš nav viegls.
Šādas konfrontācijas var ilgt vairākas dienas.
Bars būs drošībā, kamēr vien turēsies kopā.
Bet nanukzauri gaida izdevību…
un laiku pa laikam pārbauda vājās vietas.
Sniegavētras dēļ uz laiku iestājas pamiers.
Bet, tiklīdz tā ir beigusies, cīņa atsākas.
Šajā savaldības pārbaudījumā
pietiek ar vienu dzīvnieku, kas izjauc aizsardzību…
un visus pārņem panika.
Kad bars bēg, plēsējiem rodas izdevība.
Pakaļdzīšanās turpinās,
un viens noguris tēviņš no pārējiem atpaliek.
Līdz viņam neatliek nekas cits kā pagriezties un stāties pretī uzbrucējiem.
Viens pakirinozaurs cīņu ir zaudējis.
Bet sadursmes turpināsies visu ziemu.
Šejienes dzīvniekus tagad gaida pilnīgas tumsas mēneši,
līdz atgriezīsies saule un nesīs atvieglojumu
neparastajiem ledus pasaules radījumiem.
Nākamajā sērijā:
žirafes lieluma lidojošs milzis vajā medījumu
aizvēsturiskā meža biezoknī.
Un zem šīs zaļās planētas lapotnes
dinozauri uzbrūk no slēpņa, dižojas un pat dodas pazemes ceļojumā.
Lai uzzinātu vairāk par atklājumiem, kas ir šo stāstu pamatā,
apmeklējiet seriāla Prehistoric Planet interneta vietni.
Tulkojusi Aija Apse