UVÁDÍ DAVID ATTENBOROUGH
Jedním z nejpůsobivějších živočichů, co kdy existoval,
a bezpochyby i jedním z nejznámějších, je dinosaurus.
Tyranosaurus rex.
Tento tvor probouzí představivost v nás všech.
Co to vlastně bylo za živočicha?
Jak vypadal? Jakým způsobem žil?
Vědci díky výzkumu dokázali tyto otázky zodpovědět.
A to nejen ohledně tyranosaura rexe,
ale i ostatních druhů, které žily ve stejném období.
Díky nejnovějším zobrazovacím technologiím máme možnost je přivést k životu.
Toto je planeta Země před 66 miliony let.
Nebe je plné létajících obrů.
Mořské hlubiny pročesávají obrovští plazi.
A na souši se dinosauři všech druhů
snaží přežít.
V dnešní době toho o světě, kde vládli dinosauři, víme opravdu hodně.
A tohle je vyprávění právě o nich.
Prehistorická planeta
Sladké vody
Po miliony let byly krajiny planety Země tvarovány vodou.
Zdejší řeky tyto kaňony stále ještě formují.
Místa jako tato jsou domovem létajících plazů.
Pterosaurů.
Blány jejich křídel sahají od prstů po kotníky.
A dokážou za den uletět stovky kilometrů.
Každý večer se slétají v obřích počtech do tohoto kaňonu, kde mají hnízdiště.
Početné hejno skýtá bezpečí.
Sem stejně suchozemští predátoři nezavítají.
Až na jednoho.
Je to jeden druh dinosaura. Velociraptor.
Jejich tělo sice izoluje peří, ale jsou nelétaví.
Jsou však mimořádně mrštní.
A to je pro ně dobře.
Jeden chybný krok může být fatální.
Pterosauři jsou plaší.
Vzlétnou při první známce nebezpečí.
Jestli se velociraptoři chtějí nažrat, zásadní bude moment překvapení.
Lehké tělo a opeřené horní končetiny jim usnadňují sestup.
A široké ocasy jim pomáhají udržet rovnováhu.
Pterosauři odpočívající na okraji kolonie budou nejjednodušším cílem.
Hučení vodopádu přehlušuje rány padajících kamenů.
Samička jde na vyvýšené místo.
Dva samci jdou spodem.
Několik pterosaurů je už skoro na dosah.
Samice jednoho ulovila, ale celá kolonie se teď má na pozoru.
V nastalém zmatku jí kořist spadne ze srázu.
Samička následně vyzkouší účinnost svého opeřeného ocasu.
Nakonec svou kořist dostane.
A samci zůstanou pterosaurům napospas.
Sladká voda má na všechny po celém světě veliký dopad.
Na celé planetě je teplo.
Silné bouře přinášejí přívalové deště.
Veliká část Severní Ameriky je pokryta hustými, bujnými lesy.
Žijí zde jedni z největších býložravců všech dob.
A jsou lovnou zvěří pro ty nejkrvelačnější predátory.
Tyranosaurus rex.
Tento starý samec právě skolil triceratopse.
Zaplatil za to však zraněním.
Tyranosauři rex jsou stavěni k lovu velkých býložravců…
ale těm se vyvinuly těžké obranné zbraně.
Desítky let bojů proti obrněným kořistem mu zjizvily tělo.
Jedna bitva ho stála i špičku ocasu.
Tato nová zranění jsou však závažnější.
V tak pokročilém věku je velikou hrozbou infekce.
Říční voda mu může pomoct rány vyčistit.
Má dobrou šanci to přežít a zase jednoho dne bojovat.
Ten den však může přijít dřív, než si myslí.
Další tyranosaurus rex.
Neznámý.
Tento cizinec má však odlišný odér.
Je to samička.
Je mladší a menší.
Nicméně to může být i jeho rivalka.
Dává jí však jasně najevo, že o souboj nestojí.
Radši by se pářil.
A ona souhlasí.
Jejich obličejová část je velice citlivá.
Lísají se.
Jeho velikost a jizvy z boje jsou důkazem, že už má něco za sebou.
To z něj podle ní činí atraktivního partnera.
Zůstanou tedy pospolu
a v nadcházejících týdnech se budou hojně pářit.
Samice nakonec naklade až 15 vajec.
Bude to příslib další generace.
Lokality závislé na sladké vodě se mohou rychle a radikálně měnit.
Silné sezónní deště v částech Střední Asie naplní řeky tak,
že se vylijí.
Pláně okolo jsou zaplaveny.
A vodu zde brázdí jeden z nejbizarnějších dinosaurů vůbec.
Deinocheirus.
Je dokonce vyšší než tyranosaurus rex.
A jeho obří kachní zobák je při sběru vodních rostlin velmi efektivní.
Tento samec se dychtivě pase,
protože během dlouhé, suché sezóny žral velice málo.
Vodní rostliny jsou plné živin.
A jeho obří, zahnuté, asi 20 centimetrů dlouhé drápy
mu umožňují je vyhrabat zpod hladiny.
On sám poskytuje potravu menším živočichům.
Krvežíznivým mouchám, které se hemží v jeho kožichu.
Jsou otravné a jejich štípnutí bolí.
I když má tak obří drápy, že se jimi může důkladně podrbat…
vždycky se najdou místa, na která si nedosáhne.
Aby se tam dostal, potřebuje pomoc.
Uschlý strom. To by mohlo být ono.
To už je mnohem lepší.
Teď se může vrátit ke krmení.
Ale strava sestávající téměř výhradně z mokré vegetace
má jeden nevyhnutelný následek.
Co je pro jednoho krmením, je pro něco jiného hnojivem.
A takový obr jako deinocheirus ho každý rok vyprodukuje přes 18 tun.
Jižní Afrika.
I zde dochází vlivem každoročních dešťů k záplavám.
Krajina se stává bludištěm úzkých kanálů
obklopujících bezpočet malých ostrůvků.
Nyní se z toho stala bažina.
A přitahuje jednoho z největších létavých živočichů planety Země.
Obřího pterosaura rodu Quetzalcoatlus.
Toto je samička.
Má rozpětí křídel přes devět metrů.
Přiletěla sem z určitého důvodu.
Ostrůvky vytvořené povodněmi
jsou tím pravým místem k nakladení vajec.
Pterosauři Quetzalcoatlus jsou dozajista mistři letu.
Překvapivě jsou však velmi obratní i na zemi.
Každé křídlo je vyztuženo jednou hodně prodlouženou kostí
čtvrtého prstu.
Když složí křídla nahoru,
dokáže velice efektivně chodit po čtyřech.
Přišla sem hnízdit.
Vybrala si vlhkou, bažinatou půdu,
která zamezí tomu, aby její vejce s měkkou skořápkou vyschla.
Tato dvě vejce jsou pouhým začátkem.
Po dobu dalších tří týdnů bude své otevřené hnízdo chránit…
a každých pár dnů do něj dvě vejce přidá.
Produkce vajec vyžaduje spoustu úsilí a energie.
Každé je totiž obrovské a váží kolem jednoho kilogramu.
Nakonec vyprodukuje snůšku asi 12 vajec.
Přikryje je rostlinami, aby je schovala.
Teď se potřebuje nažrat.
Mělo by tu být dostatek potravy, aby se z ní nakrmila mláďata.
Není tady však nic tak velkého, co by uspokojilo její hlad.
Musí odletět za lovem někam jinam…
a věřit, že díky odloučenosti hnízda od okolí budou její mláďata v bezpečí,
když bude pryč.
Je tu další, mnohem starší samička rodu Quetzalcoatlus.
I ona hledá bezpečné místo k nakladení vajec.
A pro dvě snůšky obřích mláďat tu asi nebude dostatek potravy.
Je ale způsob, jak tento problém vyřešit.
Vejce jsou koneckonců velice výživná.
Majitelka hnízda se vrátila.
Starší samice je zahnána.
Ale hnízdo mladší samice je zničené.
Z tuctu nakladených vajec to přežila pouze tři.
Úspěšnost období rozmnožování spočívá na těchto třech křehkých vejcích.
Bude je chránit co nejlépe, dokud se za několik měsíců nevylíhnou.
Mláďata už se pak o sebe budou muset postarat sama.
Proud říční vody
s sebou unáší miliardy tun písku, štěrku, a dokonce i velkých balvanů.
Jemnější částečky mohou urazit i stovky kilometrů.
Čím je však řeka širší, tím je pomalejší.
Následkem toho se zde materiál usadí.
A začnou se zde objevovat živočichové, jejichž předci žili v mořích.
Krabi.
Někde jich na metru čtverečním můžou být i desítky.
Toto je masiakasaurus.
Samička dlouhá téměř dva metry.
Má plná ústa zubů ostrých jako jehly.
Přesně to je potřeba, aby si poradila s podivnou kořistí se spoustou noh.
Krabi mají sice tvrdé schránky, ale obsahují spoustu proteinu.
Taková příležitost se musí využít.
A tato samička tu není sama.
Má tři mláďata.
Měří pouhých deset centimetrů.
Na velké kraby ještě nejsou připravena.
Stále jsou odkázaná na zbytky, co jim nechá matka.
Některým se však jejich lovecké instinkty vyvinou brzy.
To vypadá lákavě.
Nejmenší kraby lze spolknout celé.
Jsou sice malí, ale vynahradí si to tím, že jsou rychlí.
Je lepší, aby mláďata nezacházela moc daleko.
Beelzebufo, ďábelská ropucha.
Jedna z největších žab všech dob.
Další potravu bude potřebovat až za měsíc.
Tyto naplaveniny mohou být bohatým nalezištěm potravy,
ale přebývat zde může být riskantní.
Tato část řeky je blízko u moře.
Voda už zde má příchuť soli.
Za přílivu sem míří návštěvníci z moře a prozkoumávají tyto kanály.
Elasmosauři.
Jsou to praví oceánští plazi.
Někteří však občas do ústí těchto poloslaných vod zavítají.
Miliony tun sedimentu naplavené řekami se konečně dostanou do moře.
Říční vodě trvá, než se smíchá s vodou z oceánu,
a chvíli je vidět jasný rozdíl.
Početná hejna ryb si v těchto vodách najdou spoustu potravy.
Kal sedimentu je činí zcela neviditelnými.
Elasmosauři se však při honu za kořistí neštítí ani té nejkalnější vody.
Pro ryby není úniku.
A to ani nad hladinou.
Elasmosauři posbírají poslední z darů řeky dřív,
než se její stopy ztratí v oceánech této prehistorické planety.
Příště uvidíte, jakou zkouškou projde pouto mezi matkou a mládětem
při boji o přežití.
Prastaří sokové budou bojovat mezi sebou a s mrazivými vánicemi.
A opeření dinosauři ovládnou ledový svět.
Podívejte se na vědu, která za těmito příběhy stojí.
Navštivte web Prehistorické planety.
Překlad titulků: Karel Himmer