PRESENTERAS AV DAVID ATTENBOROUGH
Ett av de mest anmärkningsvärda djuren som någonsin har levt,
och ett av de kändaste, är en dinosaurie.
Tyrannosaurus rex.
Ett djur som sätter våra tankar i rörelse.
Hurdant djur var det?
Hur såg det ut? Hur levde det?
Nu har vetenskapen besvarat sådana frågor.
Och inte bara om T. rex,
utan även de andra arterna som levde samtidigt som den.
Den senaste bildtekniken låter oss väcka dem till liv igen.
Jorden, 66 miljoner år sedan.
Himlen är fylld av flygande jättar.
Monstruösa reptiler patrullerar havens djup.
Och på land kämpar alla slags dinosaurier
för överlevnad.
Vi vet nu mycket om denna värld som regerades av dinosaurier.
Det här är deras historia.
I miljontals år har jordens landskap formats av vatten.
Och floderna som strömmar här formar fortfarande enorma kanjoner.
Sådana platser är hem åt flygande reptiler.
Pterosaurier.
Deras vingar av hud sträcker sig från finger till vrist.
Och de kan flyga hundratals kilometer om dagen.
Varje kväll
kommer många till den här kanjonen för att slå sig ner på avsatserna.
Ju fler, desto säkrare.
Få landlevande jägare kommer hit ändå.
Men en gör det.
En slags dinosaurie. Velociraptor.
Deras kroppar hålls varma av fjädrar, men de kan inte flyga.
Däremot är de väldigt rörliga.
Lika bra det.
Ett felsteg här kan vara katastrofalt.
Pterosaurierna är nervösa.
De flyger iväg om de känner sig hotade.
Om en Velociraptor ska få en matbit måste den kunna överraska sitt byte.
Lätta kroppar och fjädrar på armarna hjälper dem att kontrollera nedstigningen.
Och deras breda svansar hjälper dem att hålla balansen.
Pterosaurierna som vilar i utkanten av kolonin blir de lättaste målen.
Vattenfallets dånande dränker ljudet av fallande stenar.
Honan går högt.
De två hanarna håller sig lågt.
Några pterosaurier är nästan inom räckhåll.
Hon fick en. Men nu är hela kolonin i beredskap.
Mitt i kaoset halkar offret från avsatsen.
Honan sätter sin befjädrade svans på prov.
Till slut får hon sin måltid.
Hanarna får fortsätta jaga.
Sötvattnets kraft påverkar hela vår planet.
Temperaturen är hög jorden runt. Det kommer häftiga stormar och störtregn.
En stor del av Nordamerika är täckt av tjock, grönskande skog.
Här bor några av de största växtätare som någonsin har levt.
Och de är i sin tur offer för de mest blodtörstiga jägarna.
Tyrannosaurus rex.
Den här äldre hanen har precis tagit en Triceratops.
Men han har blivit skadad på kuppen.
T. rex är gjord för att jaga stora växtätare.
Men många av dem har utvecklat tunga defensiva vapen.
Årtionden av strider med bepansrade byten har gett honom ärr överallt.
En strid kostade honom till och med svanstippen.
Hans nya sår är allvarligare.
Vid hans ålder är risken för infektion stor.
Flodens vatten kan hjälpa till att putsa hans sår.
Han har en god chans att överleva till nästa strid.
Men den kan komma snarare än väntat.
En annan T. rex.
En främling.
Men den här nykomlingen luktar annorlunda.
Det är en hona.
Hon är yngre och mindre.
Men hon kan trots det också vara en rival.
Han gör det dock tydligt att han inte är intresserad av att slåss.
Han skulle föredra att para sig.
Hon verkar samtycka.
Tyrannosauriers ansikten är väldigt känsliga.
De gosar.
Hans storlek och ärr visar att han är en kämpe.
Och det kan göra honom till en attraktiv partner.
Så de håller ihop.
Under de kommande veckorna parar de sig ofta.
Så småningom lägger honan upp till 15 ägg.
Med dem kommer löftet om nästa generation.
Livsmiljöer som är beroende av sötvatten kan ändras snabbt och radikalt.
I delar av Centralasien
fyller tunga säsongsbundna regn floderna tills de så småningom svämmar över.
De omkringliggande slätterna täcks av vatten.
Och genom vattnet vadar en av de bisarraste av alla dinosaurier.
Deinocheirus.
Den är till och med högre än T. rex.
Den stora näbbliknande nosen är väldigt effektiv
för att samla vattenväxter.
Den här hanen äter glupskt
efter en lång tid med lite föda under torrperioden.
Vattenväxter är rika i näring.
Och hans stora böjda klor på 20 cm
låter honom skrapa upp dem från djupt under ytan.
Han är själv en näringskälla för mindre varelser.
Blodsugande flugor angriper honom.
De är irriterande och smärtsamma.
Hans stora klor låter honom klia sig…
…men det finns alltid platser utom räckhåll.
Han behöver hjälp för att nå dem.
Ett dött träd. Det kan vara svaret.
Mycket bättre.
Nu kan han fortsätta äta.
Men en diet baserad på nästan enbart våt vegetation
har en oundviklig konsekvens.
Den enes bröd blir den andres gödsel.
Och en jätte i Deinocheirus klass kan producera över 20 ton dynga varje år.
Södra Afrika.
Här skapar de årliga regnen också översvämningar.
Och marken blir till en labyrint av smala kanaler mellan ett otal små öar.
Det här är nu en sumpskog.
Och den lockar till sig ett av de största flygande djuren nånsin.
En enorm pterosaurie. Quetzalcoatlus.
Det här är en hona.
Hennes vingspann är över nio meter.
Och hon är här av en viss anledning.
De små öarna som skapats av det stigande vattnet
är perfekta för henne att häcka på.
Quetzalcoatlus är mästerliga flygare.
Men de är också väldigt dugliga på marken.
Varje vinge bärs upp av ett enda långt ben – hennes fjärde finger.
Genom att vända vingarna uppåt kan hon gå väldigt effektivt på alla fyra.
Hon är här för att bygga ett rede.
Hon väljer att göra det på fuktig, sumpig mark
som förhindrar att hennes ägg med mjuka skal torkar ut.
De här två är bara början.
Under de kommande tre veckorna vaktar hon det öppna redet…
…och lägger två nya ägg med några dagars mellanrum.
Detta kräver mycket möda och energi.
Varje ägg är enormt och väger runt ett kilo.
Så småningom har hon lagt runt ett dussin.
Hon täcker dem med växter för att gömma dem.
Nu måste hon äta.
Det bör finnas mat nog på ön till hennes ungar när de kläcks.
Men det finns inget här som kan stilla hennes egen hunger.
Hon måste jaga någon annanstans…
…och lita på att redets isolering håller hennes ungar trygga
medan hon är borta.
En äldre Quetzalcoatlus-hona.
Hon söker också ett säkert ställa att häcka på.
Och det kanske inte finns mat nog för två uppsättningar med enorma ungar.
Men det går att lösa det problemet.
Ägg är trots allt väldigt näringsrika.
Redets ägare är tillbaka.
Den äldre honan har jagats bort.
Men den yngre honans rede är förstört.
Av det dussin ägg hon lade har endast tre klarat sig.
Hennes parningssäsong hänger nu på dessa tre ömtåliga ägg.
Hon kommer att skydda dem så gott hon kan tills de kläcks om några månader.
Men efter det måste ungarna klara sig själva.
När vattnet flyter nedströms
spolar det bort flera miljarder ton sand och grus – till och med stora stenblock.
Det finare sedimentet kan transporteras hundratals kilometer,
men då floden blir bredare saktar det ner.
Som en följd av detta börjar den tappa en del av lasten.
Och djur vars förfäder levde i havet börjar komma fram.
Krabbor.
På en del ställen finns det tiotals per kvadratmeter.
Detta är Masiakasaurus.
En närmare två meter lång hona med munnen full av knivskarpa tänder.
Precis vad hon behöver för att hantera konstiga byten med många ben.
Krabbor må ha hårda skal, men de är fulla av protein.
En möjlighet hon inte tackar nej till.
Och inte bara hon.
Hon har tre ungar.
Bara tio centimeter höga.
De är inte redo att ta sig an stora krabbor än.
De behöver fortfarande sin mammas rester.
Men en del ungar utvecklar snabbt jaktinstinkter.
Väldigt frestande.
De minsta krabborna går att sluka hela.
Men det de saknar i storlek tar de igen i hastighet.
Det är bäst för ungarna att hålla sig nära.
Beelzebufo, djävulspaddan.
En av de största grodor som någonsin levt.
Han behöver inte äta igen på en månad.
Dessa sandbankar må vara fulla av föda,
men att leva här kan stå en dyrt.
Flodens vatten närmar sig nu havet.
Det går redan att smaka saltet i vattnet.
Vid högvatten
kommer besökare från det öppna havet och utforskar dessa kanaler.
Elasmosaurier.
Dessa reptiler lever i haven.
Men en del kommer till flodmynningar för att utforska det bräckta vattnet.
Nu kommer de miljontals tonnen sediment äntligen till havet.
Det tar tid för flodvattnet att blandas med havet, och i ett tag
flyter vattendragen sida vid sida.
Stora fiskstim lyckas ändå hitta massor av mat i dessa vatten.
Molnen av sediment gömmer fiskarna på avstånd.
Men elasmosaurierna tvekar inte att simma in i de grumligaste vattnen
för att jaga sitt byte.
Fisken kommer inte undan.
Inte ens ovan ytan.
Dessa elasmosaurier samlar det sista av flodens gåvor
innan spåren av dem förloras i den förhistoriska planetens hav.
I nästa avsnitt
prövas bandet mellan mor och unge i deras kamp för överlevnad.
Urtida fiender kämpar både mot varandra och iskalla snöstormar.
Och fjäderklädda dinosaurier regerar isens värld.
Om du vill upptäcka vetenskapen bakom historierna
kan du gå till vår hemsida.
Undertexter: Borgir Ahlström