PRESENTERT AV DAVID ATTENBOROUGH
Et av de mest bemerkelsesverdige dyrene som har eksistert,
iallfall et av de mest kjente, er en dinosaur.
Tyrannosaurus rex.
Et dyr som setter fart på fantasien hos oss alle.
Hva slags dyr var det?
Hvordan så det ut? Hvordan levde det?
Forskere har nå svarene på slike spørsmål.
Ikke bare når det gjelder T. rex,
men også andre arter som levde side om side med den.
Det siste innen bildeteknologi gjør det mulig å få liv i dem.
Jorden for 66 millioner år siden.
Himmelen er full av flyvende kjemper.
I havet patruljerer monsterreptiler dypet.
Og på land er det for alle dinosaurer
en kamp for å overleve.
Vi vet nå mye om den verden hvor dinosaurene hersket.
Dette er deres historie.
I flere millioner år har vann formet landskapet på jorden.
Elvene som renner her fortsetter å forme disse flotte elvedalene.
Det er på slike steder man finner flygeøgler.
Pterosaurer.
Vingene, som er av skinn, strekker seg fra fingeren til ankelen.
De kan fly hundrevis av kilometer per dag.
Hver kveld kommer et stort antall hit for å vagle på de smale klippehyllene.
Det er bedre å være mange.
Det er ikke mange landdyr som jakter her.
Men det finnes ett.
En dinosaur. Velociraptor.
Kroppen holdes varm av fjærene, men den kan ikke fly.
Men den er utrolig smidig.
Og det er bra…
Tråkker man feil her, kan det bety katastrofe.
Flygeøglene er skvetne.
De vil fly sin vei dersom det er noen tegn til fare.
Dersom en Velociraptor skal få seg et måltid, må den overraske dem.
En lett kropp og armer med fjær hjelper den med å komme seg nedover.
Den brede halen hjelper dem å holde balansen.
Flygeøglene som hviler seg ytterst i kolonien er de enkleste byttene.
Bråket fra fossen drukner alle lydene av steinene som faller.
Hunnen går høyt.
De to hannene holder seg lavere.
Et par flygeøgler er nesten innen rekkevidde.
Hun har en, men nå er hele kolonien på vakt.
I kaoset faller byttet fra klippehyllen.
Hunnen setter den fjærbelagte halen på prøve.
Til slutt får hun sitt måltid.
Hannene må møte flygeøglene.
Ferskvannets kraft påvirker hele planeten.
Globale temperaturer er høye.
Det er store stormer og skybrudd.
Mye av Nord-Amerika er dekket av tykk, frodig skog.
Her bor noen av de største planteeterne som noen gang har eksistert.
Og de er igjen byttedyr for en svært blodtørstig jeger.
Tyrannosaurus rex.
Denne gamle hannen har drept en Triceratops.
Men han har blitt skadet under jakten.
T. rex er som skapt for å kunne jakte på store planteetere…
…men mange av dem har utviklet våpen til forsvar.
Mange tiår med jakt vises av alle arrene på kroppen.
Én kamp kostet ham haletippen.
De nye skadene er mer alvorlige.
Det er stor fare for infeksjon når man er på hans alder.
Elvevannet kan til en viss grad rense sårene.
Det er store muligheter for at han vil kunne slåss igjen.
Den dagen kan komme snarere enn forventet.
Enda en T. rex.
En fremmed.
Men denne nykommeren har en annen lukt.
Det er en hunn.
Hun er yngre og mindre.
Men hun kan allikevel være en rival.
Han gjør det klart at han ikke ønsker å slåss.
Han vil heller pare seg.
Hun ser ut til å godta ham.
Ansiktet til T. rex er følsomt overfor berøring.
De berører hverandre.
Størrelsen og arrene han bærer er bevis på at han kan ta vare på seg selv.
Det gjør ham kanskje til en attraktiv partner for henne.
Så de holder sammen.
De neste ukene vil de pare seg ofte.
Til slutt vil hun legge opptil 15 egg.
Og med dem kommer løfter om en ny generasjon.
Habitater som er avhengig av ferskvann kan endre seg raskt og radikalt.
I deler av Sentral-Asia
fyller nedbøren elvene på visse tider av året så de flommer over sine bredder.
Områdene rundt elven blir oversvømt.
En av de merkeligste dinosaurene noensinne vader gjennom vannet.
Deinocheirus.
Den er enda høyere enn en T. rex.
Den andenebblignende snuten kan effektivt samle vannplanter.
Denne hannen sluker maten glupsk.
Han har spist lite under tørketiden.
Vannplanter har et høyt næringsinnhold.
De store, bøyde klørne er 20 cm lange.
De hjelper ham å hente plantene opp fra dypet.
Han er også mat for mindre skapninger.
Blodsugende fluer som sitter i pelsen hans.
De er irriterende og vonde.
De store klørne gjør det mulig å klø seg godt…
…men det er alltid steder man ikke når.
Han trenger hjelp for å nå dem.
Et dødt tre. Det kan hjelpe ham.
Det var bedre.
Nå kan han fortsette å spise.
Men en diett bestående for det aller meste av våt vegetasjon
har sine konsekvenser.
Det som var mat for den ene, blir gjødsel for mange andre.
En kjempe som Deinocheirus kan produsere
over 20 tonn med lort hvert år.
Sørlige Afrika.
Her skaper også regntiden oversvømmelser.
Landområdene gjøres om til trange kanaler
som renner rundt mange små øyer.
Det har nå blitt en sumpskog.
Det tiltrekker seg et av de største flygende dyrene planeten vår har sett.
En svær flygeøgle. Quetzalcoatlus.
Dette er en hunn.
Vingespennet hennes er på over ni meter.
Hun har kommet hit av én eneste grunn.
De små øyene som flommen har laget
er det perfekte stedet til å legge eggene.
Quetzalcoatlus er mestere når det gjelder å fly,
men de er også svært flinke til å bevege seg på bakken.
Hver vinge holdes på plass av et stort bein på den fjerde fingeren.
Ved å snu vingene opp, kan hun effektivt gå på alle fire.
Hun har kommet for å lage et reir.
Hun velger å gjøre det på fuktig og våt jord.
Det vil stoppe de myke eggene i å tørke ut.
De første to er bare begynnelsen.
De neste tre ukene vil hun passe på det åpne reiret…
…og med noen dagers mellomrom vil hun legge to egg i gangen.
Det krever stor anstrengelse og mye energi.
Hvert egg er stort og veier omtrent et kilo.
Til slutt har hun produsert omtrent et dusin egg.
Hun dekker dem med vegetasjon for å skjule dem.
Nå må hun spise.
Det bør være nok mat på øya til ungene når de klekkes.
Men det er ingenting her som kan stille hennes sult.
Hun må dra for å jakte et annet sted…
…og håpe at det avsidesliggende reiret vil beskytte eggene
mens hun er borte.
Enda en Quetzalcoatlus. En mye eldre hunn.
Hun ser også etter et trygt sted å legge eggene sine.
Det er kanskje ikke nok mat her for to reir med unger.
Men det problemet kan hun løse.
Og eggene er svært næringsrike.
Eieren av reiret er tilbake.
Den eldre hunnen drives bort.
Men den unge hunnens reir er ødelagt.
Bare tre av de tolv eggene har overlevd.
Denne sesongen er nå avhengig av disse tre, sårbare eggene.
Hun vil beskytte dem så godt hun kan til de klekkes om noen måneder.
Men etter det, må ungene klare seg selv.
I det vannet renner ned elven
skyller det med seg milliarder av tonn med sand, stein og steinblokker.
De finere sedimentene kan bli transportert flere hundre kilometer.
Men når elven blir bredere, sakker den farten.
En konsekvens av det er at noe av lasten blir liggende igjen.
Dyr som en gang bodde i havet begynner å vise seg.
Krabber.
Enkelte steder er det et dusin per kvadratmeter.
Dette er Masiakasaurus.
En hunn som er to meter lang.
Hun har munnen full av skarpe tenner.
Nettopp det man trenger til et bytte med mange bein.
Krabber har harde skall, men de er fulle av protein.
En mulighet hun ikke kan gå glipp av.
Ikke bare henne.
Hun har tre unger.
De er bare ti cm høye.
De kan ikke spise krabber ennå.
De er fremdeles avhengig av morens rester.
Men enkelte unger utvikler raskt et jaktinstinkt.
Veldig fristende.
De minste krabbene kan svelges hele.
De er kanskje ikke store, men de er dessverre raske.
Det er best om ungene ikke går for langt unna.
Beelzebufo, djevelpadden.
En av de største froskene som noen gang har eksistert.
Han trenger ikke mer mat før om en måned.
Det er mye mat på disse sandbankene,
men man betaler en høy pris for å bo her.
Elvevannet nærmer seg havet.
Man kan alt ane litt salt i vannet.
Ved høyvann kommer det besøkende fra havet for å utforske kanalene.
Elasmosaurus.
Disse er marine reptiler.
Men enkelte kommer til estuarer for å utforske brakkvannet.
Millioner av tonn med sedimenter er brakt hit av elven, og ender nå i havet.
Det tar tid for elvevannet å blande seg med havvannet, og en liten stund
renner de to vannene side om side.
Men store fiskestimer finner allikevel mye mat i vannet her.
Sedimentgrumset skjuler fisken om den er et stykke unna.
Men en Elasmosaurus svømmer gjerne i det grumsete vannet
for å finne sitt bytte.
Fisken slipper ikke unna.
Selv over vannoverflaten.
Elasmosaurus samler opp de siste av elvens gaver
før den forsvinner inn i den forhistoriske planetens hav.
I neste episode
viser vi hvordan båndet mellom mor og unger blir satt på prøve
i kampen for å overleve.
Gamle fiender slåss i en kald snøstorm.
Og dinosaurer med fjær dominerer isverdenen.
For å se forskningen bak historiene
kan du gå til Prehistoric Planet-sidene.
Tekst: Tina Shortland