DEIVIDAS ATENBOROU PRISTATO
Be abejo, vienas iš įspūdingiausių gyvūnų, kada nors egzistavusių žemėje,
ir neabejotinai garsiausias iš jų yra dinozauras.
Tyrannosaurus rex.
Gyvūnas, pažadinantis visų mūsų vaizduotę.
Kas tai buvo per gyvūnas?
Kaip jis atrodė? Kaip gyveno?
Moksliniai tyrimai pateikė atsakymus į šiuos klausimus.
Ir ne tik apie tireksą,
bet ir apie kitas rūšis, gyvenusias šalia jo.
Pažangiausia vaizdo technologija leidžia atkurti visus juos kaip gyvus.
Žemės planeta prieš 66 mln. metų.
Padangėse pilna skraidančių milžinų.
Jūrų gelmėse patruliuoja milžiniški ropliai.
Sausumoje įvairiausių rūšių dinozaurai
kovoja dėl išgyvenimo.
Dabar labai daug žinome apie pasaulį, kurį valdė dinozaurai.
Tai jų istorija.
Gėlas vanduo
Milijonus metų Žemės planetos sausumą
formavo vanduo.
Čia tekančios upės vis dar formuoja šiuos didžiulius kanjonus.
Tokiose vietose gyvena skraidantys ropliai.
Pterozaurai.
Jų odos sparnai išsitempia nuo piršto iki kulkšnies.
Jie gali nuskristi šimtus kilometrų per dieną.
Kasvakar
jie būriais grįžta į šį kanjoną nakvoti ant jo siaurų atbrailų.
Kuo daugiau, tuo saugiau.
Be to, tik labai nedaug sausumoje gyvenančių medžioklių drįsta čia užkopti.
Vis tik vienas išdrįsta.
Dinozaurų rūšies. Velociraptorius.
Jų kūnus šildo plunksnos, bet jie neskraido.
Tačiau yra be galo vikrūs.
Tuo geriau.
Vienas kluptelėjimas gali užtraukti nelaimę.
Pterozaurai - baikštūs.
Vos išvydę pirmuosius pavojaus ženklus, jie pakils į dangų.
Jei velociraptoriai nori paėsti, jiems būtina užklupti auką netikėtai.
Lengvi kūnai ir plunksnuotos rankos padeda jiems
kontroliuoti nusileidimą.
Plačios uodegos padeda išlaikyti pusiausvyrą.
Tie pterozaurai, kurie ilsisi kolonijos pakraščiuose,
bus lengviausias taikinys.
Krioklio riaumojimas nustelbia krentančių akmenų bildesį.
Patelė pakyla aukštyn.
Du patinai lieka apačioje.
Keli pterozaurai jau bemaž ranka pasiekiami.
Ji vieną pačiupo, bet visa kolonija subruzdo.
Kilusiame chaose jos grobis nuslysta nuo atbrailos.
Patelė išbando savo plunksnuotos uodegos efektyvumą.
Ir, galiausiai, pasičiumpa savo pietus.
Patinus palieka aiškintis su pterozaurais.
Gėlo vandens galia juntama visoje planetoje.
Pasaulio temperatūra yra aukšta.
Užeina galingos audros ir liūtys.
Didelė Šiaurės Amerikos dalis apaugusi tankiais, vešliais miškais.
Čia gyvena vieni iš didžiausių kada nors egzistavusių augalėdžių.
Jie, savo ruožtu, tampa nuožmiausių medžioklių grobiu.
Tyrannosaurus rex.
Šis senas patinas ką tik įveikė triceratopsą.
Bet per grumtynes buvo sužeistas.
Tireksų sudėjimas leidžia jiems medžioti stambius žolėdžius…
nors daugelis jų laikui bėgant įgavo stiprius gynybinius ginklus.
Dešimtmečiai grumtynių su ginkluotu grobiu pažymėjo jo kūną randais.
Už vieną mūšį net susimokėjo uodegos galu.
Naujieji sužeidimai gerokai rimtesni.
Sulaukus tokio senyvo amžiaus, kyla didelė rizika pasigauti infekciją.
Upės vanduo padėtų išvalyti žaizdas.
Didelė tikimybė, kad jis išgyvens ir dar galės kautis.
Bet kautynių diena gali ateiti greičiau, nei tikėtasi.
Dar vienas tireksas.
Nematytas.
Bet šis atėjūnas kvepia kitaip.
Tai patelė.
Ji jaunesnė ir smulkesnė.
Bet vis tiek gali tapti varžove.
Tačiau jis aiškiai parodo, kad nenori kautis.
Mieliau susiporuotų.
Ji, regis, nieko prieš.
Tiranozauro snukio sritis labai jautri prisilietimams,
jie glaustosi nosimis.
Didelis jo ūgis ir kovos randai įrodo, jog šis patinas - ne iš kelmo spirtas.
Galbūt dėl to jis patelei atrodo patrauklus partneris.
Taigi, jie lieka kartu.
Ateinančiomis savaitėmis jie dažnai poruojasi.
Galiausiai ji padės iki 15 kiaušinių.
Jie įkūnija kitos kartos pažadą.
Arealai, priklausantys nuo gėlo vandens, gali greitai ir drastiškai pasikeisti.
Centrinės Azijos dalyse
sezoninės liūtys perpildo upes,
kol jos galiausiai išsilieja iš krantų.
Ir užlieja šalia esančias lygumas.
Vandeniu brenda vienas iš keisčiausių dinozaurų.
Deinocheirus.
Jis aukštesnis net už tireksą.
Jo milžiniškas ančiasnapio snapas labai gerai pritaikytas
vandens augalams skinti.
Šis patinas godžiai ėda,
nes ilgo sausojo sezono metu maitinosi labai mažai.
Vandens augaluose gausu maistingųjų medžiagų.
O jo milžiniški, riesti, 20 cm ilgio nagai
leidžia išgriebti augalus giliai iš vandens.
Mažesniems padarams jis pats yra maisto šaltinis.
Jo kailyje pilna kraujasiurbių musių.
Jų įgėlimai erzina, net ir skauda.
Ir, nors su dideliais nagais gali gerai pasikasyti…
visada lieka nepasiekiamų vietų.
Tam, kad jas pasiektų, reikia pagalbos.
Nudžiūvęs medis. Štai kas gali padėti.
Daug geriau.
Dabar jis gali ėsti toliau.
Tačiau dieta, kurią sudaro kone vien drėgni augalai,
turi vieną neišvengiamą pasekmę.
Tai, kas vienam buvo maistas, tampa trąša daugeliui kitų.
Toks milžinas kaip didysis Deinocheirus gali prigaminti
iki 20 tonų mėšlo kasmet.
Pietų Afrika.
Čia taip pat kasmetinės liūtys sukelia potvynius.
Ir sausuma virsta siaurų kanalų labirintu,
jungiančiu nesuskaičiuojamas saleles.
Dabar čia - pelkinis miškas.
Jis privilioja vieną iš didžiausių skraidančių gyvūnų,
kada nors gyvenusių Žemėje.
Milžinišką pterozaurą. Kecalkoatlį.
Čia - patelė.
Jos išskleistų sparnų ilgis siekia devynis metrus.
Ji čia atskrido dėl vienos konkrečios priežasties.
Iš kylančio vandens išnirusios salelės
jai yra tinkamiausia vieta kiaušiniams padėti.
Kecalkoatliai neabejotinai yra profesionalūs skrajūnai.
Bet taip pat, gal kiek netikėtai, jie puikiai jaučiasi ir ant žemės.
Kiekvienam sparnui atramą suteikia vienas labai ilgas
ketvirtojo piršto kaulas.
Pakėlusi sparnus į viršų,
ji gali labai mikliai eiti keturiomis.
Ji čia atėjo susisukti lizdo.
Lizdą patelė suks ant drėgnos, pelkėtos žemės,
neleisiančios išdžiūti kaušiniams minkštu lukštu.
Pirmieji du - tik pradžia.
Ateinančias tris savaites ji saugos atvirą lizdą…
ir kas kelias dienas padės dar po du kiaušinius.
Kiaušinių dėjimas pareikalauja daug pastangų ir energijos.
Kiekvienas kiaušinis - didžiulis, maždaug kilogramo svorio.
Galiausiai patelė padeda apie tuziną kiaušinių.
Nuo pašalinių žvilgsnių ji pridengia juos augalais.
Dabar patelei reikia paėsti.
Šioje saloje turėtų užtekti maisto jos jaunikliams, kai šie išsiris.
Tačiau čia nėra pakankamai sotaus maisto, kad ji pati galėtų numalšinti alkį.
Ji privalo leistis į medžioklę kur nors kitur…
ir tikėti, kad nuošaliame lizde jos neišsiritę jaunikliai bus saugūs,
kol jos nebus šalia.
Dar viena, daug vyresnė kecalkoatlio patelė.
Ji taip pat ieško saugios vietos kiaušiniams padėti.
Bet čia gali pritrūkti maisto dviem milžiniškų jauniklių vadoms.
Tačiau yra sprendimas.
O kiaušiniai, šiaip ar taip, labai maistingi.
Grįžo lizdo savininkė.
Ji nuveja vyresniąją patelę.
Tačiau jaunosios patelės lizdas išardytas.
Iš tuzino jos padėtų kiaušinių liko tik trys.
Dabar jos dauginimosi sezono sėkmė priklauso nuo tų trijų gležnų kiaušinių.
Ji juos saugos kaip įmanydama, kol po kelių mėnesių prasikals jaunikliai.
Po to jaunikliai turės pasirūpinti patys savimi.
Tekėdamas upės vanduo
išplauna milijardus tonų smėlio ir žvyro, netgi išjudina didelius akmenis.
Smulkesnes nuosėdas jis gali nunešti šimtus kilometrų,
bet, upei praplatėjus, srovė sulėtėja.
Dėl to upė atsikrato dalies savo krovinio.
Čia atsiranda gyvūnų, kurių protėviai gyveno jūroje.
Krabai.
Kai kur jų gyvena tuzinai viename kvadratiniame metre.
Čia - Masiakasaurus.
Patelė, beveik dviejų metrų ilgio.
Jos nasrai pilni aštrių it adatos dantų.
Kaip tik tai, ko reikia, kad sudorotum nepatogų, daugiakojį grobį.
Krabai turi kietą kiautą, bet juose daug baltymų.
Per daug gera proga, kad jos atsisakytum.
Ir ne tik šiai patelei.
Ji turi tris jauniklius.
Vos dešimties centimetrų ūgio.
Jie dar nėra pasirengę pulti didelius krabus.
Jie vis dar vaišinasi motinos maisto likučiais.
Tačiau kai kurių jauniklių medžioklės instinktas prabunda anksti.
Labai vilioja.
Mažiausius krabus galima praryti nekramčius.
Deja, kuo mažesnis, tuo greitesnis.
Jaunikliams geriau per toli nenuklysti.
Beelzebufo, velnio rupūžė.
Viena iš didžiausių kada nors gyvenusių varlių.
Dabar ji visą mėnesį galės neėsti.
Šiose smėlio seklumose gausu maisto,
bet už gyvenimą čia gali tekti sumokėti didelę kainą.
Upės vanduo artėja prie jūros.
Vandenyje jau galima pajusti druskos skonį.
Prasidėjus potvyniui
lankytojai iš atviros jūros atplaukia patyrinėti šių kanalų.
Elazmozaurai.
Jie tikri okeaniniai ropliai.
Tačiau kai kurie jų atplaukia į upės žiotis patyrinėti sūraus vandens.
Milijonai tonų nuosėdų, kurias čia atnešė upės,
galiausiai patenka į jūrą.
Upės vanduo ne iš karto susimaišo su vandenynu, kurį laiką
upės ir vandenyno vandenys teka šalia.
Nepaisant to,
didžiuliai žuvų guotai šiuose vandenyse maisto nepristinga.
Nuosėdų debesys paslepia žuvis, jei tik jos truputį nutolsta.
Tačiau elazmozaurai nedvejodami plaukia į drumzlinus vandenis
persekioti grobį.
Žuvys nepaspruks…
net virš vandens.
Šie elazmozaurai surenka paskutiniąsias upės dovanas,
kol jos pėdsakai galutinai neišnyksta priešistorinės planetos vandenynuose.
Kitoje serijoje matysite:
ryšys tarp motinos ir jauniklio patiria didžiausią išbandymą,
jiems stengiantis išgyventi.
Senoviniai priešai kaunasi vienas su kitu ir su stingdančiomis pūgomis.
O ledo pasaulius valdo plunksnuoti dinozaurai.
Jei norite sužinoti mokslinius faktus, kuriais paremtos istorijos,
aplankykite laidos puslapį.
Išvertė Sandra Siaurodinė