DAVID ATTENBOROUGH BEMUTATJA
Bizonyára a valaha létezett legfigyelemreméltóbb állat,
és biztosan az egyik leghíresebb, a dinoszaurusz.
Tyrannosaurus rex.
Egy állat, amely beindítja mindannyiunk képzeletét.
Milyen állat volt?
Hogy nézett ki? Hogyan élt?
Nos, a tudományos kutatás választ adott az ilyen jellegű kérdésekre.
És nemcsak a T.-rexről,
hanem a mellette élő más fajokról is.
És a legújabb képalkotási technológiának köszönhetően életre tudjuk őket kelteni.
A Föld bolygó, 66 millió éve.
Az égboltot betöltik a repülő óriások.
A tengerekben roppant méretű hüllők járőröznek a mélységben.
És a szárazföldön dinoszauruszok minden fajtája,
mindegyikük az életben maradásért küzd.
Mostanra nagyon sokat tudunk a dinoszauruszok uralta világról.
Ez az ő történetük.
Prehisztorikus bolygó
Édesvíz
A Föld szárazföldjeit
sok millió évig faragta a víz.
És az itt kanyargó folyók még mindig formálják ezeket a hatalmas kanyonokat.
Az ilyen helyek a repülő hüllők otthonai.
Pteroszauruszok.
Bőrszárnyuk az ujjuk és a bokájuk között feszül.
Több száz kilométert képesek repülni egy nap alatt.
Minden este
tömegesen érkeznek ebbe a kanyonba, hogy a keskeny párkányokon éjszakázzanak.
Többen nagyobb biztonságban vannak.
Egyébként sem merészkedik ide túl sok talajon élő vadász.
Egy azonban igen.
Egy dinoszauruszfajta. A Velociraptor.
Testüket tollazat tartja melegen, de repülni nem tudnak.
Azonban kivételesen mozgékonyak.
És ez kapóra jön.
Itt egyetlen rossz lépés is katasztrófához vezethet.
A pteroszauruszok nyugtalan természetűek.
A veszély első jelére szárnyra kapnak.
Ha a Velociraptorok fogni akarnak valamit, akkor a meglepetés ereje döntő fontosságú.
Könnyű testfelépítésük és tollas karjuk segítik őket abban,
hogy irányítani tudják az ereszkedést.
Széles farkuk nagy segítség az egyensúlyuk megtartásában.
A kolónia peremén pihenő pteroszauruszok
válnak a legkönnyebb célponttá.
A vízesés moraja elnyomja a lehulló kövek hangját.
A nőstény felmegy magasra.
A két hím lent marad alacsonyan.
Néhány pteroszaurusz szinte támadási közelségben van.
A nőstény elkapott egyet, ám ezzel az egész kolóniát felzavarta.
A káoszban áldozata lecsúszik a sziklapárkányról.
A nőstény próbára teszi tollas farkának hatékonyságát.
Végül aztán megkaparintja a vacsoráját.
A hímek maradnak, hogy szembenézzenek a pteroszauruszokkal.
Az édesvíz ereje az egész bolygón mindenhol munkában van.
A globális hőmérséklet magas.
Heves viharok és özönvízszerű esőzések vannak.
Észak-Amerika nagy részét sűrű, buja erdő borítja.
Itt él néhány a valaha létezett leghatalmasabb növényevők közül.
Cserébe viszont a legádázabb vadászok zsákmányául szolgálnak.
Tyrannosaurus rex.
Ez az öreg hím épp most ölt meg egy triceratopszot.
Csakhogy közben megsérült.
A T.-rex testfelépítése a nagy növényevők vadászatához idomult…
bár ezek közül soknak jelentős védelmi fegyverzete fejlődött.
A páncélos zsákmányok több évtizedes vadászata hegeket hagyott a testén.
Az egyik küzdelem még a farka hegyébe is került.
Ezek az új sérülések súlyosabbak.
Ebben a hajlott korban a fertőzés valódi kockázatot jelent.
A folyóvíz segíthet a sebei kitisztításában.
Jó esélye van rá, hogy megéri a következő csatája napját.
De az a nap talán hamarabb eljön, mint hitte.
Egy másik T.-rex.
Egy idegen.
De ennek a jövevénynek más a szaga.
Ez egy nőstény.
Fiatalabb és kisebb.
Ettől függetlenül még lehet rivális.
A hím azonban világossá teszi, hogy nincs harcos kedvében.
Szívesebben párosodna.
Úgy tűnik, a nőstény beleegyezett.
A tirannoszaurusz pofájának környéke nagyon érzékeny az érintésre,
és összedörgölőznek.
A hím hatalmas termete és harci sebei azt bizonyítják, hogy igazi túlélő.
Ez teszi talán vonzó partnerré a nőstény szemében.
Így aztán együtt maradnak.
És az elkövetkező hetekben rendszeresen párosodnak.
Végül a nőstény akár 15 tojást is rakhat.
És velük együtt elhozza a következő generáció ígéretét.
Az édesvíztől függő élőhelyek gyorsan és gyökeresen képesek megváltozni.
Közép-Ázsia egyes részein
az évszak heves esőzései addig duzzasztják a folyókat,
míg végül kiöntenek a medrükből.
A környező síkságokat elönti a víz.
A vízben mind közül az egyik legfurcsább dinoszaurusz gázol.
A Deinocheirus.
Még a T.-rexnél is magasabb.
És a megtermett kacsacsőre nagyon hatékony
a vízinövénygyűjtésben.
Ez a hím falánkan habzsol,
mivel nagyon keveset evett a hosszú száraz évszak alatt.
A vízinövények tápanyagokban gazdagok.
És a hatalmas, görbe, 20 centi hosszú karma
lehetővé teszi számára, hogy felkotorja magának a mélyből a felszínre.
Ő maga is táplálékforrást jelent a kisebb élőlények számára.
Vérszívó legyek, melyek megfertőzik bundáját.
Bosszantóak, sőt fájdalmasak is.
És bár hatalmas karmai lehetővé teszik, hogy jól megvakarózzon…
mindig akad néhány hely, amelyet nem tud elérni.
Ahhoz, hogy elérje őket, segítségre van szüksége.
Egy holt fa. Ez lehet a megoldás.
Így már sokkal jobb.
És most visszatérhet a táplálkozáshoz.
Azonban a kizárólag vizes növényzetből álló étrendnek
van egy elkerülhetetlen következménye.
Ami egynek táplálék volt, sok másiknak trágya lesz.
És egy akkora óriás, mint a Deinocheirus,
évente több mint 18 tonna trágyát képes termelni.
Dél-Afrika.
Az éves esőzések itt is árvizeket okoznak.
És a föld keskeny csatornák labirintusává változik,
amelyek számtalan kis sziget között futnak.
Ez most mocsári erdő.
És vonzza az egyik legnagyobb repülő állatot, amely valaha
a Föld bolygón élt.
Egy óriási pteroszaurusz. A Quetzalcoatlus.
Ez egy nőstény.
Szárnyának fesztávja több mint kilenc méter.
Határozott céllal jött ide.
Az apró szigetek, amelyeket az emelkedő víz hozott létre,
éppen megfelelő tojásrakóhelyek számára.
A Quetzalcoatlusok kétségtelenül a repülés mesterei.
Ám emellett, talán némiképp meglepő módon, a talajon is nagyon jól boldogulnak.
Szárnyait egyetlen, nagymértékben megnyúlt csont támasztja
a negyedik ujjában.
Szárnyai felfelé fordításával,
mind a négy végtagját bevetve, nagyon hatékonyan tud járni.
Azért jött ide, hogy fészket rakjon.
Úgy döntött, hogy ezt a nedves, mocsaras talajon teszi,
ami nem engedi, hogy a lágy héjú tojásai kiszáradjanak.
Ez az első kettő csak a kezdet.
A következő három hétben őrizni fogja a nyitott fészket…
és néhány naponta két újabb tojást rak bele.
A tojástermelés sok erőfeszítést és energiát emészt fel.
Mindegyik hatalmas, súlyuk nagyjából egy kiló.
Végül a fészekalja egy tucat körüli tojást számlál.
Növényzettel borítja be, hogy elrejtse.
Most már ennie kell.
Annyi élelemnek akadnia kell a szigeten, hogy eltartsa a kicsinyeit, ha kikelnek.
Ám nincs itt semmi, ami elég kiadós ahhoz, hogy a saját éhségét kielégítse.
El kell mennie, hogy máshol keressen zsákmányt…
és bíznia kell benne, hogy az elrejtett fészek megóvja ki nem kelt kicsinyeit,
amíg ő távol van.
Egy másik, sokkal idősebb Quetzalcoatlus nőstény.
Ő is biztonságos helyet keres, hogy lerakja a tojásait.
És megeshet, hogy nem jut itt elegendő táplálék két óriási fészekaljnak.
De van megoldás erre a problémára.
A tojás végtére is igencsak tápláló.
A fészek gazdája visszatért.
Az idősebb nőstényt elkergették.
De a fiatalabb nőstény fészke tönkrement.
A tucatnyi tojásból, amit lerakott, csak három maradt meg.
Költési időszakának sikere most ezen a három törékeny tojáson múlik.
Védeni fogja őket, amennyire csak tudja, amíg néhány hónap múlva ki nem kelnek.
De utána a kicsinyeinek magukról kell gondoskodniuk.
Ahogy a folyó vize áramlik,
több milliárd tonna homokot és kavicsot mos ki, sőt sziklatömböket is elmozdít.
A finomabb üledéket több száz kilométerre is elszállíthatja,
de ahogy a folyó kiszélesedik, lelassul.
És ennek következményeképpen leteszi terhének egy részét.
Elkezdenek megjelenni azok az állatok, melyek ősei a tengerben éltek.
Rákok.
Egyes helyeken akár több tucatnyi is lehet négyzetméterenként.
Ez itt a Masiakasaurus.
Egy nőstény, 180 centiméter hosszú.
És a szája tele van tűhegyes foggal.
Pont erre van szüksége, hogy egy soklábú, fura zsákmánnyal el tudjon bánni.
A rákoknak lehet, hogy kemény a páncéljuk, de tele vannak fehérjével.
Vétek lenne kihagyni ezt a pompás lehetőséget.
És nem csak neki.
Három kicsinye van.
Csupán tíz centi magasak.
Nem állnak igazán készen rá, hogy nagy rákokat kapjanak el.
Még mindig anyjuk maradékára hagyatkoznak.
De néhány fiatalban korán kifejlődik a vadászösztön.
Nagyon csábító.
A kisebb rákokat egészben le lehet nyelni.
Sajnos, ami méretben hiányzik, azt gyorsasággal pótolják.
Jobb, ha a fiatalok nem kószálnak túl messzire.
Beelzebufo, az ördögi varangy.
Az egyik legnagyobb varangy, amely valaha is létezett.
Most egy hónapig nem lesz szüksége újabb táplálékra.
Ezek a homokpadok lehet, hogy táplálékban gazdagok,
de nagy árat fizethet az, aki itt él.
A folyóvíz immár a tengerhez közeledik.
Árnyalatnyi só máris felfedezhető benne.
Dagály idején
látogatók érkeznek a nyílt tenger felől, hogy felfedezzék a csatornákat.
Elasmosaurusok.
Ezek igazi óceánjáró hüllők.
De néhányan feljönnek a torkolatokba, hogy felfedezzék a brakkvizeket.
Most a sok millió tonnányi, a folyók által
idehordott üledék végül a tengerbe kerül.
A folyóvíznek időbe telik, míg elegyedik az óceánnal,
és egy ideig egymás mellett áramlik a két víz.
Mindazonáltal
a nagy halrajok bőven találnak ezekben a vizekben ehetőt.
Az üledékfelhők elrejtik a halakat, ha kicsit is távolabb vannak.
De az Elasmosaurusok nem tétováznak, beúsznak a legsötétebb vizekbe is,
hogy üldözőbe vegyék zsákmányukat.
A halaknak nincs menekvés…
még a víz fölött sem.
Ezek az Elasmosaurusok begyűjtik a folyó utolsó ajándékait,
mielőtt nyoma vész a prehisztorikus bolygó óceánjaiban.
A Prehisztorikus bolygó következő részében
az anya és kicsinyei közti köteléket a végsőkig próbára teszi
a túlélésért folytatott küzdelem.
Ősellenségek küzdenek egymással és a dermesztő hóviharokkal.
És tollas dinoszauruszok uralják a jégvilágot.
A történetek tudományos hátterének megismeréséért
látogassanak el műsorunk, a Prehisztorikus bolygó weboldalára!
A feliratot fordította: Binder Natália