- בהגשתו של דייוויד אטנבורו -
אין ספק שאחד מבעלי החיים המופלאים ביותר שחי אי פעם,
ולבטח אחד המפורסמים ביותר, הוא דינוזאור.
טירנוזאורוס רקס.
בעל חיים שמצית את הדמיון של כולנו.
איזה מין בעל חיים הוא היה?
איך הוא נראה? איך הוא חי?
המחקר המדעי ענה על שאלות כגון אלה.
ולא רק ביחס לטי-רקס,
אלא גם כן ביחס לזנים אחרים שחיו לצדו.
וטכנולוגיית הדימות החדישה ביותר מאפשרת לנו להקים לתחייה את כולם.
כדור הארץ, לפני 66 מיליון שנה.
השמים מלאים בענקים מעופפים.
בימים, זוחלים מפלצתיים מסיירים במעמקים.
וביבשה, דינוזאורים מכל המינים,
כולם מתמודדים במאבק ההישרדות.
אנחנו יודעים כיום הרבה כל כך על עולם שנשלט בידי הדינוזאורים.
זהו סיפורם.
- "מים מתוקים" -
במשך מיליוני שנים היבשות של כדור הארץ
עוצבו בידי מים.
והנהרות שזורמים כאן עדיין מעצבים את הקניונים הגדולים הללו.
מקומות שכאלה משמשים כבית לזוחלים מעופפים.
פטרוזאורים.
כנפי העור שלהם נמתחות מאצבע ועד קרסול.
והם מסוגלים לעוף מאות ק"מ ביום.
בכל ערב,
הם מגיעים לקניון הזה במספרים עצומים כדי לנוח על מדפיו הצרים.
מספרים גדולים מספקים ביטחון.
ובכל מקרה, טורפים יבשתיים מעטים מגיעים לכאן.
אבל טורף אחד כן מגיע.
סוג של דינוזאור. ולוצירפטור.
נוצות שומרות על חום גופם, אך הם אינם מסוגלים לעוף.
לעומת זאת הם זריזים באופן חריג.
וטוב שכך.
צעד אחד שגוי כאן עלול להוביל לאסון.
הפטרוזאורים נבהלים בקלות.
הם יעופו למראה הסימן הראשון לסכנה.
אם ברצונם של הוולוצירפטורים לתפוס ארוחה, אלמנט ההפתעה יהיה קריטי.
גוף קל וזרועות מכוסות בנוצות מסייעים להם
לשלוט בירידה שלהם.
והזנבות הרחבים שלהם מסייעים להם לשמור על איזון.
הפטרוזאורים שנחים בשולי המושבה
יהיו המטרה הקלה ביותר.
שאון המפל בולע את צלילי האבנים המידרדרות.
הנקבה מטפסת לגובה.
שני הזכרים נשארים למטה.
כמה פטרוזאורים נמצאים כמעט בטווח תקיפה.
היא תפסה אחד, אבל כעת כל המושבה מודעת לנוכחותם.
בתוך כל הכאוס, הקורבן שלה מחליק מהמדף.
הנקבה מעמידה למבחן את היעילות של זנב הנוצות שלה.
ובסופו של דבר היא תופסת את הסעודה שלה.
הזכרים נשארים כדי להתמודד עם הפטרוזאורים.
כוחם של מים מתוקים פועל בכל רחבי הכוכב.
הטמפרטורות הגלובליות גבוהות.
יש סערות אלימות וגשמי זלעפות.
רובה של אמריקה הצפונית מכוסה ביער עבות ושופע.
כאן חיים כמה מאוכלי הצמחים הגדולים ביותר שהיו קיימים אי פעם.
והם בתורם משמשים כטרף לצייד האכזרי מכולם.
טירנוזאורוס רקס.
הזכר הזקן הזה הרג כרגע טריצרטופס.
אבל הוא נפצע במהלך הקרב.
הטי-רקס בנוי לציד של אוכלי עשב גדולים...
אבל רבים מהם פיתחו כלי נשק הגנתיים כבדים.
עשרות שנים של קרבות מול טרף משוריין צילקו את גופו.
קרב אחד אף גבה ממנו את קצה הזנב שלו.
הפציעות החדשות האלה חמורות יותר.
בגילו המופלג זיהום הוא סכנה אמיתית.
מי נהר יכולים לסייע בניקוי פצעיו.
יש לו סיכוי טוב לשרוד ולהילחם ביום אחר.
אבל היום הזה עלול להגיע מוקדם מהצפוי.
טי-רקס אחר.
זר.
אבל לפרצוף החדש יש ריח שונה.
זו נקבה.
היא צעירה יותר וקטנה יותר.
אבל למרות זאת היא גם עלולה להיות יריבה.
הוא, לעומת זאת, מבהיר שאין לו כל עניין בקרב.
הוא מעדיף להזדווג.
נראה שהיא מסכימה.
אזור הפנים של הטירנוזאורוס רגיש מאוד למגע,
והם מחככים אף באף.
גודלו העצום וצלקות הקרב שלו הם ראיות לכך שהוא שורד.
וזה אולי הופך אותו לבן זוג אטרקטיבי מבחינתה.
אז הם נשארים יחד.
ובמהלך השבועות הבאים הם יזדווגו תכופות.
בסופו של דבר היא תטיל עד 15 ביצים.
ואיתן מגיעה ההבטחה של הדור הבא.
בתי גידול שתלויים במים מתוקים יכולים להשתנות במהירות ובאופן קיצוני.
בחלקים של מרכז אסיה
גשמים עונתיים כבדים ממלאים את הנהרות עד שבסופו של דבר
הם עולים על גדותיהם.
המישורים באזור מוצפים.
ובתוך המים צועד לו אחד הדינוזאורים המוזרים ביותר.
דיינוכירוס.
הוא גבוה יותר אפילו מהטי-רקס.
ומקור הברווז הענק שלו יעיל מאוד
באיסוף צמחי מים.
הזכר הזה אוכל ברעבתנות,
לאחר שאכל מעט מאוד במהלך עונת היובש הארוכה.
צמחי מים עשירים בחומרים מזינים.
וטפריו הענקיים והמעוקלים, שאורכם כ-20 ס"מ,
מאפשרים לו לדלות אותם ממעמקי המים.
הוא בעצמו משמש מקור מזון ליצורים קטנים יותר.
זבובים מוצצי דם ששורצים בתוך הפרווה שלו.
הם מעצבנים ואפילו מכאיבים.
ובעוד שטפריו הענקיים מאפשרים לו גירוד טוב...
תמיד ישנם כמה מקומות שנמצאים מחוץ להישג ידו.
כדי להגיע אליהם, הוא זקוק לעזרה.
עץ מת. זה יכול להיות הפתרון.
הרבה יותר טוב.
ועכשיו הוא יכול לחזור לאכילה.
אבל לתזונה שמתבססת כמעט לחלוטין על צמחייה רטובה
יש תוצאה אחת בלתי נמנעת.
מה שהיה מזון עבור אחד הופך לדשן עבור רבים אחרים.
וענק גדול כמו הדיינוכירוס יכול לייצר
יותר מ-20 טונות של גללים בשנה.
אפריקה הדרומית.
גם כאן הגשמים העונתיים יוצרים הצפות.
והארץ הופכת למבוך של תעלות צרות
שעוברות בין אין ספור איים קטנים.
כעת זהו יער ביצה.
והוא מושך את אחד מבעלי החיים המעופפים הגדולים ביותר שחיו
על פני כדור הארץ.
פטרוזאור ענק. קוואצלקואטלוס.
זו נקבה.
מוטת כנפיה עולה על תשעה מטרים.
והיא באה לכאן למטרה אחת מסוימת.
האיים הקטנים שיצרה העלייה במפלס המים
הם המקום המושלם עבורה להטיל את ביציה.
קוואצלקואטלוסים הם ללא ספק מעופפים מיומנים.
אבל באופן אולי מפתיע הם גם מיומנים מאוד על הקרקע.
כל כנף נתמכת בידי העצם האחת המוארכת מאוד
של האצבע הרביעית שלה.
על ידי כך שהיא מפנה את כנפיה כלפי מעלה,
היא מסוגלת ללכת ביעילות רבה על ארבע.
היא באה לכאן כדי לבנות קן.
היא בוחרת לעשות זאת באדמת ביצה לחה,
כדי למנוע את התייבשותן של ביציה בעלות הקליפה הרכה.
השתיים הראשונות הללו הן רק ההתחלה.
במשך שלושת השבועות הבאים היא תשמור על הקן החשוף...
ותטיל שתי ביצים נוספות בכל כמה ימים.
הטלת הביצים דורשת מאמץ רב ואנרגיה רבה.
כל ביצה ענקית ושוקלת כק"ג.
בסופו של דבר היא מטילה כתריסר ביצים.
היא מכסה אותן בצמחייה כדי להסתיר אותן.
עכשיו היא צריכה לאכול.
אמור להיות מספיק מזון באי הזה כדי לקיים את צאצאיה כשיבקעו.
אבל אין כאן שום דבר שיספיק כדי להשביע את רעבונה.
היא חייבת לעזוב כדי לצוד טרף במקום אחר...
ולסמוך על כך שהבידוד של הקן שלה ישמור על צאצאיה שטרם בקעו
בזמן שהיא איננה.
נקבת קוואצלקואטלוס נוספת, מבוגרת בהרבה.
גם היא מחפשת מקום בטוח להטיל בו את ביציה.
וייתכן שאין כאן מספיק מזון לשתי קבוצות של גוזלי ענק.
אבל יש דרך לפתור את הבעיה הזאת.
וביצים הרי מזינות מאוד.
בעלת הקן חזרה.
הנקבה המבוגרת יותר מגורשת.
אבל הקן של הנקבה הצעירה הרוס.
מתוך תריסר הביצים שהיא הטילה, רק שלוש שרדו.
ההצלחה של עונת הרבייה שלה תלויה כעת בשלוש הביצים השבריריות הללו.
היא תגן עליהן כמיטב יכולתה עד שיבקעו בעוד חודשים אחדים.
אבל לאחר מכן צאצאיה יצטרכו להסתדר לבד.
בעת שמי הנהר זורמים במורד הזרם,
הם גורפים מיליארדי טונות של חול וחצץ, ואפילו מזיזים סלעים גדולים.
המשקעים הקלים יותר עשויים להיסחף למרחק של מאות ק"מ,
אבל ככל שהנהר מתרחב, הזרימה מאטה.
ועקב כך הנהר מתחיל להיפטר מחלק מהמטען.
ובעלי חיים שאבותיהם חיו בים מתחילים לצוץ.
סרטנים.
במקומות מסוימים עשויים להיות תריסר כאלה לכל מ"ר.
זה המסיאקזאורוס.
נקבה, אורכה כ-1.8 מטר.
ויש לה פה מלא בשיניים חדות כתער.
בדיוק מה שדרוש כדי להתמודד עם טרף מוזר ורב-רגליים.
לסרטנים אולי יש שריון קשה, אבל הם עתירי חלבון.
הזדמנות טובה מכדי להחמיץ.
ולא רק עבורה.
יש לה שלושה צאצאים.
גובהם כעשרה ס"מ בלבד.
והם לא ממש מוכנים להתמודדות עם סרטנים גדולים.
הם עדיין מסתמכים על השאריות של אימא.
אבל ישנם צאצאים שמפתחים מוקדם אינסטינקטים לציד.
מפתה מאוד.
את הסרטנים הקטנים ביותר ניתן לבלוע בשלמותם.
למרבה הצער, על מה שחסר להם בגודל, מפצה מהירות.
מוטב לצאצאים לא להתרחק יותר מדי.
בילזבופו, קרפדת השטן.
אחת הצפרדעים הגדולות ביותר שהיו קיימות אי פעם.
הוא לא יצטרך לאכול שוב במשך כחודש.
השרטונים האלה הם אולי אזורים עשירים במזון,
אבל עלולים לשלם מחיר יקר על החיים כאן.
מי הנהר מתקרבים כעת לים.
ניתן כבר לחוש בטעם המלח שבמים.
בזמן הגאות
מגיעים מבקרים מהים הפתוח כדי לחקור את התעלות.
אלאסמוזאורוס.
זוחלים שמותאמים לחיים בלב האוקיינוס.
אבל חלקם מגיעים לשפכי הנהר כדי לחקור את המים המלוחים קלות.
כעת מיליוני הטונות של המשקעים
שנהרות סחפו לכאן מגיעים סוף סוף לים.
למי הנהר לוקח זמן להתערבב במי האוקיינוס, ולמשך זמן מה
שני סוגי המים זורמים זה צד זה.
למרות זאת
להקות דגים גדולות מוצאות שפע של מזון במים האלה.
ענני המשקעים מסתירים את הדגים, למקרה שיש טורפים בסביבה.
אבל האלאסמוזאורוסים לא מהססים לשחות לתוך המים העכורים ביותר
כדי ללכוד את טרפם.
לדגים אין סיכוי לברוח...
אפילו מעל למים.
האלאסמוזאורוסים האלה אוספים את המתנה האחרונה של הנהר
לפני שעקבותיה נעלמים לבסוף באוקיינוסים של הכוכב הפרהיסטורי.
בפרק הבא של "Prehistoric Planet",
הקשר בין אימא לצאצאה עומד למבחן
בעת שהם נאבקים כדי לשרוד.
אויבים ותיקים נלחמים זה בזה בסופות השלג הקפואות.
ודינוזאורים עוטי נוצות שולטים בעולמות הקרח.
כדי ללמוד על המדע שמאחורי הסיפורים,
היכנסו כעת לעמוד האינטרנט של הסדרה "Prehistoric Planet".
תרגום: גיא רקוביצקי