JUTUSTAB DAVID ATTENBOROUGH
Küllap üks kõige märkimisväärsemaid loomi, kes on eales olemas olnud,
ja kindlasti üks kuulsamaid, on dinosaurus.
Tyrannosaurus rex.
Loom, kes sütitas me kõigi kujutlusvõime.
Milline loom ta oli?
Kuidas ta välja nägi? Mil moel ta elas?
Teaduslikud uuringud on nüüd sellistele küsimustele vastanud
ja mitte ainult T. rex'i,
vaid ka teiste liikide kohta, kes temaga samal ajal elasid.
Ning uusima visualiseerimistehnikaga saame nad kõik ellu äratada.
Planeet Maa, 66 miljonit aastat tagasi.
Taevas on täis lendavaid hiiglasi.
Meresügavustes patrullivad koletud roomajad.
Ning maa peal üritavad kõiksugused dinosaurused
raskuste kiuste elus püsida.
Teame nüüd nii palju maailmast, mida dinosaurused valitsesid.
See on nende lugu.
Magevesi
Vesi on miljoneid aastaid planeet Maa pinnast uuristanud.
Ja siin voolavad jõed vormivad ikka veel neid suuri kanjoneid.
Sellistes kohtades elavad tiibsisalikud.
Pterosaurused.
Nende tiibade nahk ulatub sõrmest pahkluuni.
Ja nad suudavad päevas mitusada kilomeetrit lennata.
Igal õhtul tuleb neid tohutult palju selle kanjoni kitsastele servadele ööbima.
Mitmekesi on turvalisem.
Ja nagunii käib siin vähe maapealseid kütte.
Aga üks siiski käib.
Üks teatud sorti dinosaurus. Velotsiraptor.
Neil on soojendav sulestik, kuid lennata nad ei suuda.
Nad on aga äärmiselt väledad.
Ja ongi hea.
Siin võib üks vale samm katastroofiga lõppeda.
Pterosaurused on kartlikud.
Nad tõusevad lendu kohe, kui ohtu tajuvad.
Eine saamiseks on velotsiraptoritele üllatusmoment hädavajalik.
Kerge keha ja sulgedega käed aitavad neil osavalt laskuda.
Ning laia saba abil säilitavad nad tasakaalu.
Koloonia ääres puhkavad pterosaurused on kõige kergemad sihtmärgid.
Kose mühin summutab kukkuvate kivide heli.
Emane läheneb kõrgelt.
Kaks isast jäävad madalale.
Paar pterosaurust on ründeks peaaegu piisavalt lähedal.
Emane sai saagi kätte, aga nüüd on kogu koloonia ohust teadlik.
Kaose keskel kukub ohver servalt alla.
Emane paneb oma sulgedega saba tõhususe proovile.
Ja lõpuks saab ta oma eine kätte.
Isased peavad pterosaurustega silmitsi seisma.
Magevee jõudu saab kogu planeedi peal näha.
Globaalsed temperatuurid on kõrged.
Esineb ägedaid torme ja vihmavalinguid.
Suurt osa Põhja-Ameerikast katab tihe ja lopsakas mets.
Siin elavad mõned aegade kõige hiiglaslikumad taimesööjad.
Ja nemad on omakorda kõige metsikuma küti saagiks.
Tyrannosaurus rex.
See vana isane murdis just tritseeratopsi.
Kuid selle käigus sai ta viga.
T. rex'id on loodud küttima suuri herbivoore…
kellest paljudele on küll tugevad kaitsevahendid arenenud.
Aastakümnete jagu lahinguid soomustatud saakloomadega on ta keha armistanud.
Ühe lahinguga kaotas ta lausa oma sabaotsa.
Need uued vigastused on tõsisemad.
Tema kõrges vanuses oleks infektsioon ohtlik.
Jõevesi võib aidata tema haavu puhastada.
Tal on hea võimalus veel ühe lahinguni elada.
Aga see päev võib oodatust varem saabuda.
Veel üks T. rex.
Võõras.
Aga see uustulnukas on teistsuguse lõhnaga.
Ta on emane.
Ta on noorem ja väiksem.
Aga sellegipoolest võib ta ka rivaal olla.
Isane teeb aga selgeks, et tema pole võitlemisest huvitatud.
Ta eelistaks paarituda.
Emane paistab heaks kiitvat.
Türannosauruse nägu on väga tundlik.
Ja nad hõõruvad koone.
Isase tohutu suurus ja armid tõestavad, et ta on ellujääja.
Ning see võib ehk emase silmis temast ihaldusväärse paarilise teha.
Nad jäävad siis kokku
ja tulevastel nädalatel paarituvad tihti.
Lõpuks muneb emane kuni 15 muna.
Ning nendega kaasneb lootus panna alus uuele põlvkonnale.
Mageveest sõltuvad elupaigad võivad kiiresti ja põhjalikult muutuda.
Kesk-Aasias täidavad hooajalised paduvihmad kohati jõgesid sedavõrd,
et need paisuvad üle kallaste.
Ümbritsevad tasandikud ujutatakse siis üle.
Ning selles vees käib ringi üks kõige kummalisem dinosaurus.
Deinocheirus.
Ta on isegi T. rex'ist kõrgem.
Ning tema tohutu pardinoka moodi koon on veetaimede korjamiseks väga tõhus.
See isane õgib nüüd aplalt,
sest sai pika kuivaperioodi ajal väga vähe süüa.
Veetaimedes on rikkalikult toitaineid.
Ning oma tohutute, 20-sentimeetriste kõverate küünistega
saab ta taimi sügavalt vee alt kätte.
Ta ise on toiduallikaks väiksematele olenditele.
Vereimejatest putukatele, kellest tema kasukas kubiseb.
Nad on ärritavad ja isegi valusad.
Ning oma suurte küünistega saab ta küll end kratsida…
aga alati on mõni koht, milleni ei ulatu.
Nendeni pääsemiseks vajab ta abi.
Surnud puu. See võib lahendus olla.
Palju parem.
Ja nüüd saab ta söömist jätkata.
Kuid peaaegu täielikult vaid märgadest taimedest toitumisel
on üks vältimatu tagajärg.
Sellest, mis oli ühele toit, saab paljudele teistele väetis.
Ning Deinocheirus'e laadne hiiglane võib aastas üle 20 tonni sõnnikut toota.
Lõuna-Aafrika.
Ka siin tekitab iga-aastane vihm uputusi.
Ning maa muutub labürindiks, milles kitsad kanalid
on lugematute väikeste saarte vahel.
See on nüüd soomets.
Ja see meelitab ligi ühe suurima lennuvõimelise looma,
kes on Maa peal elanud.
Hiiglaslik pterosaurus. Quetzalcoatlus.
Tema on emane.
Ta tiibade siruulatus on üle üheksa meetri.
Ning ta tuli siia ühe konkreetse põhjuse pärast.
Tõusva veega tekkinud väiksed saared
on talle munemiseks täiuslik koht.
Quetzalcoatlus'ed on küll meistrid lendama,
aga üllataval kombel ehk on nad ka maapinnal väga pädevad.
Mõlemat tiiba toetab tema neljanda sõrme tublisti pikenenud luu.
Tiibu ülespoole pöörates saab ta väga tõhusalt neljakäpakil käia.
Ta tuli siia pesa tegema.
Selleks valib ta niiske, soise pinnase,
mis ei lase tema pehme koorega munadel ära kuivada.
Need esimesed kaks on alles algus.
Järgmised kolm nädalat valvab ta lahtist pesa…
ning lisab kaks muna iga paari päeva tagant.
Munade loomiseks kulub palju vaeva ja energiat.
Iga muna on hiiglaslik, umbes kilone.
Lõpuks muneb ta kokku umbes tosin muna.
Ta katab need taimedega, et neid varjata.
Nüüd peab ta sööma.
Sel saarel peaks jaguma toitu tema järglastele, kui nad kooruvad,
aga ema enda nälja kustutamiseks pole siin piisavalt suurt einet.
Ta peab lahkuma, et mujal saaki jahtida…
ning usaldama seda, et pesa isoleeritus kaitseb koorumata mune
ema äraoleku ajal.
Teine, palju vanem emane Quetzalcoatlus.
Ka tema otsib munemiseks turvalist kohta.
Ning siin ei pruugi kahele hiiglaste pesakonnale toidust piisata.
Sel probleemil on aga lahendus.
Ja munad on ju siiski väga toitainerikkad.
Pesa omanik on tagasi.
Vanem emane sai minema peletatud.
Aga noorema emase pesa on laastatud.
Tema tosinast munast jäid terveks vaid kolm.
Tema edu paaritumisajal sõltub nüüd nendest kolmest haprast munast.
Ta kaitseb neid nii hästi, kui saab, kuni järglased mõne kuu pärast kooruvad.
Pärast seda peavad aga tema pojad ise toime tulema.
Allavoolu tormav jõevesi
uhub ära miljardeid tonne liiva ja kruusa ning liigutab isegi suuri rahne.
Peenem sete võib mitmesaja kilomeetri kaugusele jõuda,
aga laiemaks muutudes jõgi aeglustub.
Ning selle tagajärjel hakkab osa koormast maha jääma.
Ja välja hakkavad ilmuma loomad, kelle esivanemad meres elasid.
Krabid.
Mõnes paigas võib neid olla mitukümmend iga ruutmeetri kohta.
Tema on masiakasaurus.
Emane, 180 cm pikk.
Ja tema suu on täis nõelteravaid hambaid.
Täpselt seda ongi vaja kohmaka mitmejalgse saagi söömiseks.
Krabid võivad küll olla kõva koorikuga, aga nad on täis proteiini.
Liiga hea võimalus, mida käest lasta.
Ja mitte ainult tema jaoks.
Tal on kolm poega.
Vaid 10 cm pikad.
Ja nad pole veel valmis suurte krabidega rinda pistma.
Nad sõltuvad veel oma ema einete ülejääkidest.
Aga mõnedel noorukitel tekib jahtimise vaist varakult.
Väga ahvatlev.
Pisimad krabid saab tervelt alla neelata.
Kahjuks korvavad nad oma väiksust kiirusega.
Noorukitel ei tasu liiga kaugele minna.
Beelzebufo, kuratlik kärnkonn.
Üks suurimaid konnasid, kes on eales olemas olnud.
Ta ei pea nüüd kuu aega uuesti sööma.
Need liivaseljakud on küll rikkalik toitumispaik,
aga siin elamisel võib kõrge hind olla.
Jõevesi läheneb nüüd merele.
Vees on juba soola maitset tunda.
Tõusu ajal käivad külalised avamerelt neid kanaleid uurimas.
Elasmosaurused.
Nad on tõelised ookeanisisalikud.
Aga mõned neist käivad suudmealades riimvett uurimas.
Nüüd jõuavad jõgede poolt kantud miljonid settetonnid siin lõpuks merre.
Jõeveel läheb ookeaniga segunemiseks aega ning senikaua
voolavad mõlemad veed kõrvuti.
Sellegipoolest leiavad suured kalaparved nendest vetest küllaga söögipoolist.
Settepilved varjavad kalu, kui nad vähegi eemal on.
Aga elasmosaurused ei karda saagi järel ka kõige sogasemasse vette ujuda.
Kaladel pole pääsu…
isegi vee kohal mitte.
Need elasmosaurused nopivad ära viimased jõe kingid,
enne kui selle jäljed esiajaloolise planeedi ookeanides lõpuks haihtuvad.
Järgmises osas
pannakse proovile side ema ja järglase vahel,
kes üritavad elus püsida.
Iidsed vaenlased võitlevad üksteise ja jäiste lumetormidega.
Ning sulgedega dinosaurused valitsevad jäämaailmu.
Avastamaks lugude taga peituvat teadust,
minge kohe saate „Prehistoric Planet“ kodulehele.
Tõlkinud Silver Pärnpuu