ВОДЕЩ ДЕЙВИД АТЪНБЪРО
Едно от най-удивителните животни, съществували някога,
и едно от най-известните, със сигурност е динозавърът.
Тиранозавър рекс.
Животно, което разпалва въображението на всички ни.
Какво е представлявало това животно?
Как е изглеждало? Как е живяло?
Днес науката е отговорила на тези въпроси.
И не само за Т-рекса,
но и за другите видове, съжителствали с него.
Модерните технологии правят възможно да ги съживим.
Земята преди 66 милиона години.
Небето е изпълнено с летящи гиганти.
В моретата чудовищни влечуги кръстосват дълбините.
А на сушата динозаври от всякакъв вид
са изправени пред битка за оцеляване.
Сега знаем много за света, в който са господствали динозаврите.
Това е историята им.
Пустините
Западната част на Южна Америка
и едно от най-пустите места на тази праисторическа планета.
Малко животни дръзват да живеят тук
и все пак това място е сцена на едно от най-невероятните събирания на Земята.
Дредноутуси.
Вид титанозаври с дължина 25 метра и тегло 40 тона.
Това са все мъжки индивиди,
извървели много километри от горите, където се хранят.
Те идват тук само по една причина - да се бият за възможността да се чифтосат.
Тълпи от женски оглеждат щателно новодошлите мъжки
и преценяват дали са силни и подходящи.
Огромните шии на титанозаврите
се придържат от много лек скелет, пълен с въздух.
Кухите кости на шиите им са свързани с редове от мехове,
които издуват чудати гърлени торбички.
Мъжките с най-впечатляващите изпълнения ще привлекат най-много женски.
Този грамаден мъжкар, побелял от прахоляка,
командва парада от две седмици.
Той тежи близо 50 тона.
И дотук плаши конкурентите си със своите изпълнения.
Ала този новобранец
не се плаши.
Изморително е да вдигнеш такова туловище.
Това е проверка на издръжливостта.
Сблъсъкът се ожесточава и всеки се опитва да рани другия,
като го пробожда с острите си шипове на всеки палец
и раздира кожата му със зъби.
И накрая
е нанесен нокаутиращият удар.
Старият мъжки вече не е господарят тук.
Младият победител заема своето място в средата на сцената.
За някои цената на поражението е много висока.
Въпреки че някои животни са добре приспособени към пустинята,
оцеляването им често е под въпрос.
Особено тук, в Азия,
където в разгара на лятото
температурите достигат над 60 градуса по Целзий
и водата мигновено се изпарява.
И тук има влечуги със свирепа външност.
Но този дребен гущер е дълъг само няколко сантиметра.
Тук никога не е лесно да си набавиш храна.
Този огромен труп може да е обещаващ.
Мъртъв завропод.
Потенциален пир за мнозина.
Но странното е, че всичко е спокойно.
Тарбозавър.
Пустинният аналог на тиранозавъра рекс.
Тези държат всичко живо надалеч.
Но може да поднесат възможност на гущера.
Ако има нещо, което привлича мухите повече от един труп,
то това е спящ тарбозавър, който е ял от този труп.
Време е да прояви смелост.
Велоцираптор.
Не за сметка на предпазливостта.
Велоцирапторите често ловуват заедно.
Тарбозаврите си тръгват.
И е ред на птерозаврите да се спуснат
и да грабнат своя дял от трупа.
За дребния гущер възможността отмина.
За да оцелееш в пустинята, е важно да използваш всеки удобен случай
и някои динозаври се справят успешно в тези условия.
Мононикусът е специалист в пустинята.
Подобно на много пустинни животни,
тази женска трябва да обиколи голям район, за да намери достатъчно храна.
Голите й крака й помагат да охлажда тялото си.
Перушината по тялото я предпазва от слънчевите лъчи
и я въоръжава със свръхсетиво.
Перата на муцуната образуват кръгове, чрез които улавя и най-слабите звуци.
Такъв свръхчувствителен слух
създава мисловна карта на кухия дънер и съдържанието му.
Сега този ловец използва оръжието, дало името му.
Мононикус - "един-единствен гигантски нокът".
Той е достатъчен, за да отвори термитника.
Женската разполага и с друго специално приспособление.
Сръчен език, два пъти по-дълъг от главата й.
Чудесна храна, богата на белтъчини.
Само термитите да не бяха толкова досадни.
Добре приспособени животни като мононикуса процъфтяват в безводната пустиня.
Но тук невинаги е суша.
В редки случаи
задухват прохладни планински ветрове и се смесват с надигащия се топъл въздух.
Пустинна буря носи дългоочакван дъжд.
Женската може би никога не е виждала земята толкова напоена.
Дъждът преобразява релефа по неочаквани начини.
Семена, лежали заровени, сега се съживяват.
Те преобразяват сухия терен за броени дни.
С растителността идва изобилие от храна,
ако знаеш как да я хванеш.
Енантиорнитините са праисторически птици.
Но може би са твърде голяма плячка.
Може да е трудно да се приспособиш към толкова различен и непознат свят.
Боже мой.
Най-сетне женската хваща нещо.
Но тези нови изпитания ще са краткотрайни.
Едно е сигурно в пустинята -
скоро отново ще е непоносима жега и земята ще се напука.
Цветята ще са само далечен спомен.
Не само безмилостното слънце превръща пустините в негостолюбиво място.
Ветровете също.
Тук, в Централна Азия, те бушуват повсеместно
и още повече изсушават земята и изкореняват растителността.
Огромни динозаври са в постоянно движение, за да преживеят в тези тежки условия.
Тези динозаври с патешки човки са барсболдии.
Те са специалисти на дългите разстояния
и могат да живеят без вода удивително дълго.
Но в редки случаи има изобилие.
Когато падне дъжд,
той се просмуква в земята и изминава огромни разстояния под нея.
И така, докато на някои места водата не избие на повърхността,
образувайки оазис.
Водата привлича пустинни животни от много километри разстояние.
Някои засенчват всички с ръста си.
Монголските титани.
Размерите им са колосални.
Тежат над 70 тона
и са сред най-едрите животни, бродили някога по Земята.
За един дребен мононикус водопоят на такова място е опасен.
И да се е струпала тълпа,
ако имаш най-дългата шия на Земята, можеш да се прередиш.
Подобно събиране привлича внимание.
Тарбозавър.
Но, подобно на всички присъстващи, ловецът е дошъл само за вода.
При толкова много желаещи да утолят жаждата си ден и нощ
вирът не изкарва дълго.
Животните се разотиват
и безпощадната суша отново се завръща.
В продължение на милиони години водата е превърнала някои пустини
в красиви места.
Както тук, в Северна Африка.
Тези каньони предлагат на пустинните обитатели специални възможности.
Със своя петметров размах на крилата барбаридактилът - вид птерозавър -
може да яхне термиките с лекота.
И така покрива огромни разстояния
въпреки гигантския гребен на главата си.
Всяка година на тези специални места в небето идват
хиляди мъжки и женски.
Липсват сухоземни хищници по върховете на тези изолирани плата
и те са безопасни за кацане.
Огромни мъжки избират място, където да покажат уменията си,
докато нетърпеливи млади ергени кръжат отгоре.
Владетелите на територия пъдят претендентите.
Послание, което понякога трябва да бъде прокарано насилствено.
Но не е задължително да си тежка категория, за да успееш.
На някои мъжки не им пораства огромен гребен на главата.
Те са подмолни претенденти, които приличат на женски
и се опитват да останат незабелязани.
Това е опасна игра,
защото едрите мъжкари редовно обикалят територията си.
И изнасят представленията си.
Натрапникът е забелязан.
Но всъщност е привлякъл вниманието на големия мъжки.
Внедрилият се мъжки се преструва на неохотна женска
и отблъсква ухажора.
Сега обратно към задачата.
Време е да омае партньорка.
Той успя.
Едрите мъжки може и да са по-красиви,
но женските искат да са сигурни, че потомството им ще е здраво,
като се чифтосват с колкото се може повече партньори,
независимо дали са с красив атрибут на главата, или са хитреци.
В пустините на тази праисторическа планета има не само невероятни и чудати твари.
Но и странни места, сякаш не от този свят.
Като това тук, в Южна Америка.
Това може би прилича на снежна покривка,
но тези дюни не са от пясък, а от гипс.
Гипсът е фин бял минерал, който толкова лесно се разтваря във вода,
че може да съществува в твърда форма само в най-сухите места на Земята.
Тези дюни са толкова сухи, че животът тук е почти невъзможен.
Въпреки това някои динозаври живеят тук.
Сецернозавър, вид малък хадрозавър.
Въпреки че той оцелява с нискокачествена храна,
на всеки десетина години този район става толкова сух,
че почти цялата растителност умира.
В стадото има малки, които се нуждаят от грижи - това може да е краят му.
Но някои от по-старите и опитни индивиди
може и да помнят други потенциални източници на храна и вода.
И знаят, че за да оцелеят, не е нужно да напускат пустинята,
а да продължат да вървят по парещите й дюни.
Силните ветрове изместват пясъците и пустинята винаги е в движение.
Това прави придвижването трудно.
Стадото предпочита да се движи нощем.
Не само че е по-прохладно,
но и се разкрива карта, която може да ориентира животното
в безличната, но постоянно променяща се пустиня.
Карта в небето.
Като много мигриращи животни
хадрозаврите могат да разпознават знаците в небето.
През деня парещото слънце продължава да прежуря.
Дори да намерят сянка, за някои това може да е краят на пътя.
Но има още нещо, което може да им помогне.
Звукът от грохота на вълните, които се разбиват в далечния бряг,
изминава километри през дюните.
Той е нискочестотен и много животни не могат да го чуят.
Но хадрозаврите могат и намират пътя към крайбрежието.
Но трябва да преодолеят още едно препятствие в тази пустиня.
Гигантски крайбрежни дюни блокират пътя им.
Стръмният склон от пясък изцежда енергията с всяка стъпка.
Стигнаха до брега.
Първата им награда са капките вода, които кондензират по кожата им
от мъглата, образувала се при срещата на дюните с океана.
Тази мъгла подхранва богат крайбрежен рай.
Храната засега ще стигне на стадото,
но когато и тя свърши, ще се принудят да продължат нататък.
И още веднъж да изтърпят изпитанията на живота
в пустините на праисторическата планета.
В следващия епизод
ще видите един от най-странните динозаври, живели някога.
Чудат гигант с патешка човка се храни в обширно блато.
И по пътя си от извора към морето
речната вода диктува живота на всичко, до което се докосне.
За да прочетете научните факти зад тези разкази,
посетете страницата на предаването.
Превод на субтитрите Катина Николова