DEIVIDAS ATENBOROU PRISTATO
Be abejo, vienas iš įspūdingiausių gyvūnų, kada nors egzistavusių žemėje,
ir neabejotinai garsiausias iš jų yra dinozauras.
Tyrannosaurus rex.
Gyvūnas, pažadinantis visų mūsų vaizduotę.
Kas tai buvo per gyvūnas?
Kaip jis atrodė? Kaip gyveno?
Moksliniai tyrimai pateikė atsakymus į šiuos klausimus.
Ir ne tik apie tireksą,
bet ir apie kitas rūšis, gyvenusias šalia jo.
Pažangiausia vaizdo technologija leidžia atkurti visus juos kaip gyvus.
Žemės planeta prieš 66 mln. metų.
Padangėse pilna skraidančių milžinų.
Jūrų gelmėse patruliuoja milžiniški ropliai.
Sausumoje įvairiausių rūšių dinozaurai
kovoja dėl išgyvenimo.
Dabar labai daug žinome apie pasaulį, kurį valdė dinozaurai.
Tai jų istorija.
Dykumos
Vakarinė Pietų Amerikos dalis
bei viena nykiausių vietų šioje priešistorinėje planetoje.
Čia atklysta nedaug gyvūnų,
tačiau čia - scena, kurioje vyksta vieni iš keisčiausių susibūrimų žemėje.
Drednoutai.
Titanozaurai. 26 m ilgio, sveriantys 36 tonas.
Visi jie - patinai,
esantys už daugelio kilometrų nuo savo maitinimosi vietų miškuose.
Jie čia ateina tik dėl vienos priežasties: kautis dėl galimybės poruotis.
Patelių būriai atidžiai stebi naujai atėjusius patinus,
vertina jų jėgą ir tinkamumą.
Didžiulių titanozaurų kaklų atrama -
ultralengvi, oru užpildyti skeletai.
Tuščiaviduriai kaklo kaulai jungiasi su dumplėmis,
kurios išpučia keistas oro pūsles ant kaklo.
Įspūdingiausiai pasirodę patinai privilios daugiausiai patelių.
Šis milžiniškas patinas, pabalęs nuo dulkių,
dvi savaites karaliauja scenoje.
Jis sveria bemaž 45 tonas.
Kol kas jo pasirodymas
įbaugindavo visus varžovus.
Tačiau šis naujas atvykėlis…
neišsigąsta.
Pakelti tokį didžiulį kūną - varginantis darbas.
Tai ištvermės kova.
Kovai įsibėgėjus, kiekvienas kovotojas bando sužeisti kitą,
badydami aštriais it durklas smaigais ant nykščių
ir akėdami odą dantimis.
Kol, galiausiai…
suduodamas triuškinamas smūgis.
Senojo patino viešpatavimas galiausiai baigėsi.
Dabar metas jaunajam nugalėtojui būti dėmesio centre.
Kai kurie už pralaimėjimą susimoka labai didelę kainą.
Nors kai kurie gyvūnai gerai prisitaikę gyventi dykumos sąlygomis,
jų išgyvenimas dažnai kabo ant plauko.
Ypač čia, Azijoje,
kur vasaros viduryje
temperatūra pakyla virš 60 °C…
o vanduo išgaruoja akimirksniu.
Čia yra ir nuožmios išvaizdos roplių.
Tačiau šis driežiukas - vos kelių centimetrų ilgio.
Čia susirasti maisto nebūna lengva.
Šis milžiniškas mėsos kalnas - galimai daug žadantis.
Negyvas zauropodas.
Jis galėtų tapti puota daugeliui gyvūnų.
Bet, keista, aplink ramu.
Tarbozauras…
šioje dykumoje jis - tirekso atitikmuo.
Jie nubaido visus kitus.
Bet driežui jie gali suteikti galimybę.
Jei kas nors ir traukia muses labiau už dvėselieną…
tai tos dvėselienos prisikimšęs miegantis tarbozauras.
Metas išdrąsėti.
Velociraptorius.
Metas saugotis.
Nes velociraptoriai dažnai medžioja kartu.
Tarbozaurai išeina.
Dabar gali nusileisti pterozaurai…
ir atsiimti savo dalį.
Driežiukas savo progą praleido.
Tam, kad išgyventum dykumoje, reikia išnaudoti kuo daugiau trumpučių progų,
o kai kuriems dinozaurams tai puikiai sekasi.
Mononykus yra dykumos specialistas.
Kaip ir daugelis dykumos gyvūnų,
patelė turi patikrinti didžiulį plotą tam, kad rastų užtektinai maisto.
Plikos kojos padeda išlaikyti kūno vėsą.
Plunksnos ant kūno apsaugo nuo saulės spindulių
ir suteikia jai ypatingą juslę.
Plunksnos sudaro veido diskus, padedančius išgirsti tyliausius garsus.
Tokia hiperjautri kryptinė klausa
mintyse nubraižo šio tuščiavidurio rąsto ir jo turinio žemėlapį.
Dabar ji panaudoja ginklą, suteikusio šiai medžiotojai vardą.
Mononykus, didžiulį nagą.
Kaip tik tai, ko reikia termitų lizdui atverti.
Ji turi dar vieną ypatingą įrankį.
Lankstų liežuvį, dvigubai ilgesnį už galvą.
Puikus, pilnas baltymų maistas,
jei tik termitai nebūtų tokie erzinantys.
Tokie specialistai kaip Mononykus gali puikiai gyventi sausoje dykumoje.
Tačiau sąlygos čia kartais pasikeičia.
Retais atvejais
papučia vėsesni kalnų vėjai ir susimaišo su kylančiu karštu oru.
Audra dykumoje atneša išsiilgtą lietų.
Gal ši patelė dar nebuvo mačiusi taip permerktos žemės.
Lietus kraštovaizdį pakeičia netikėtais būdais.
Ramybės būklėje gulėjusios sėklos prasikala.
Vos per kelias dienas jos pakeičia šį sausą kraštovaizdį.
Kartu su augalais atsiranda gausybė maisto,
jei tik moki jį sugauti.
Enantiornitinai, senovinė paukščių rūšis.
Gal jie truputį per dideli, kad pultum.
Prisitaikyti prie kitokio ir nepažįstamo pasaulio gali būti sunku.
O varge.
Galiausiai ji kažką pagavo.
Bet naujieji iššūkiai ilgai netruks.
Dykumoje nekyla abejonių dėl vieno:
deginantis karštis netrukus grįš, ir žemė vėl išdegs.
Gėlės virs tik tolimu prisiminimu.
Ne tik negailestingai kepinanti saulė
paverčia dykumas tokia nesvetinga vieta.
Prie to prisideda ir vėjai.
Čia, centrinėje Azijoje, jie siaučia pažemiui,
dar labiau išdžiovina žemę ir išrauna augalus.
Dideli dinozaurai nuolat juda,
stengdamiesi išgyventi tokiomis atšiauriomis sąlygomis.
Šie ančiasnapiai dinozaurai yra Barsboldia.
Jie - ilgų distancijų specialistai,
galintys stebėtinai ilgą laiką išgyventi be vandens.
Bet retais atvejais vandens būna per akis.
Kai palyja,
lietus susigeria į žemę ir gali nukeliauti didelius atstumus po žeme.
Kol tam tikrose vietose vanduo ištrykšta paviršiuje
ir sukuria oazę.
Atviras vanduo privilioja įvairiausius dykumos gyvūnus iš už daugelio kilometrų.
Vieni iš jų užgožia visus kitus.
Mongolijos titanas.
Šie dinozaurai milžiniški.
Jie sveria apie 64 tonas
ir yra vieni didžiausių gyvūnų, kada nors vaikščiojusių žemėje.
Čia rizikinga vieta mažyčiam Mononykus ateiti atsigerti.
Net jei susirinko visa minia,
jei turi ilgiausią kaklą žemėje, gali užlįsti.
Toks susibūrimas patraukia dėmesį.
Tarbozauras.
Bet, kaip ir visi kiti, medžioklis atėjo tik atsigerti.
Kai tiek daug ištroškusių burnų geria dieną ir naktį,
vandens užtenka neilgam.
Gyvūnai išsiskirsto,
ir vėl grįžta atšiaurios oro sąlygos.
Per milijonus metų vanduo kai kuriose dykumose
išraižė fantastiškus kraštovaizdžius…
kaip čia, Šiaurės Afrikoje.
Šie kanjonai pasiūlo kai kuriems dykumos lankytojams ypatingų progų.
Turėdami 5 m ilgio sparnus, Barbaridactylus, pterozaurų rūšis,
gali be didelių pastangų meistriškai išnaudoti šiltas oro sroves…
ir taip nukeliauti didelius atstumus,
nepaisant to, kad kai kurie jų turi milžiniškas skiauteres.
Kasmet patinai ir patelės tūkstančiais susitinka danguje
virš šių ypatingų vietų.
Ant nuošalių plokščiakalnių viršūnių nėra sausumos plėšrūnų,
todėl čia saugu nusileisti.
Dideli patinai išsirenka vietą, kurioje rengs pasirodymus,
tuo tarpu nekantrūs jauni viengungiai suka ratus virš galvų.
Teritorijos šeimininkai perspėja varžovus nelįsti.
Kartais šį perspėjimą reikia įtvirtinti pasitelkus smurtą.
Bet tam, kad pasisektų, nebūtina būti sunkiasvoriu.
Yra patinų, kurių skiauterės neužauga didelės.
Jie - slapukai, panašūs į pateles,
todėl gali pamėginti išlikti nepastebėti.
Tai pavojingas žaidimas…
nes didieji patinai nuolat patruliuoja.
Ir atlieka savo pasirodymus.
Slapukas buvo pastebėtas.
Bet iš tiesų…
jis patraukė didelio patino dėmesį.
Slapukas apsimeta poruotis nenusiteikusia patele…
ir atstumia patino meilinimąsi.
Ką gi, jis grįžta prie savo tikslo…
atėjo metas imtis veiksmų.
Pasisekė.
Dideli patinai gali atrodyti patrauklesni,
bet patelės, regis, užtikrina stipriausią jauniklių vadą
poruodamosi su kiek įmanoma daugiau partnerių…
nesvarbu, ar jie įspūdingai pasipuošę, ar slapukai.
Ne tik įspūdingi ir keisti gyvūnai
gyvena priešistorinės planetos dykumose.
Čia yra ir keistų, nežemiškų kraštovaizdžių.
Pavyzdžiui, čia, Pietų Amerikoje.
Gal ir panašu į sniego sluoksnį,
bet šias didžiules kopas sudaro ne smėlis, o gipsas.
Gipsas - tai smulkus, baltas mineralas, taip lengvai tirpstantis vandenyje,
kad kietąja forma gali egzistuoti tik sausiausiose žemės vietose.
Šios kopos tokios sausos, kad gyventi čia beveik neįmanoma.
Tačiau kai kurie dinozaurai įsigudrina.
Secernosaurus - mažų hadrozaurų rūšis.
Nors jie gali išgyventi misdami prastos kokybės maistu,
kas dešimtmetį ar panašiai ši vietovė taip išdžiūsta,
kad bemaž visi augalai sunyksta ir miršta.
Jaunikliais reikia rūpintis, todėl bandai tai gali reikšti pražūtį.
Tačiau keli vyresni ir labiau patyrę bandos nariai
gali prisiminti kitus galimus maisto ir vandens šaltinius.
Jie žino, kad išgyvens ne bandydami ištrūkti iš dykumos,
bet nuolatos keliaudami svilinančiomis kopomis.
Dėl stiprių vėjų ir slenkančio smėlio dykuma visada juda.
Dėl to orientuotis joje nėra paprasta.
Banda mieliau keliauja naktimis.
Naktį ne tik vėsiau,
bet pasimato ir žemėlapis, leidžiantis gyvūnams rasti kelią
per vienodai atrodančią, bet visąlaik besikeičiančią dykumą.
Žemėlapis danguje.
Kaip ir dauguma migruojančių gyvūnų,
hadrozaurai atpažįsta dangiškas gaires.
Dieną iš viršaus vis dar kepina saulė.
Net jei randa pavėsį, kai kuriems tai gali būti kelionės pabaiga.
Bet yra dar kai kas, kas gali jiems padėti.
Duslus bangų, dūžtančių į tolimą krantą, dundėjimas
kopomis sklinda ištisus kilometrus.
Garsas toks tylus, kad daug gyvūnų jo negali išgirsti.
Tačiau hadrozaurai gali ir taip sugeba rasti kelią į pakrantę.
Vis tik dykumoje yra dar viena kliūtis, kurią reikia įveikti.
Jiems kelią užstoja milžiniškos pakrantės kopos.
Statūs, netvirti smėlio šlaitai su kiekvienu žingsniu sunkia energiją.
Jie pasiekė tikslą.
Pirmasis atpildas - nulaižyti lašelius, kurie kondensavosi ant odos
dėl rūko, kylančio ten, kur kopos susitinka su vandenynu.
Šis rūkas išmaitina ir derlingą pakrantės rojų.
Kol kas to užteks bandai prasimaitinti,
bet kai augalai baigsis, jie bus priversti judėti toliau…
ir vėl kęsti gyvenimo išbandymus
priešistorinės planetos dykumose.
Kitoje serijoje matysite
vieną iš keisčiausių kada nors gyvenusių dinozaurų.
Keistas ančiasnapis milžinas ėda didžiulėje pelkėje.
Gėlas vanduo, tekėdamas į jūrą,
keičia gyvenimus visų, kuriuos paliečia.
Jei norite sužinoti mokslinius faktus, kuriais paremtos istorijos,
aplankykite laidos puslapį.
Išvertė Sandra Siaurodinė