STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
Bez šaubām, viens no visu laiku ievērojamākajiem dzīvniekiem
un noteikti viens no slavenākajiem ir dinozaurs.
Karaliskais tiranozaurs.
Dzīvnieks, kas rosina mūsu iztēli.
Kas tas bija par dzīvnieku?
Kā tas izskatījās? Kā tas dzīvoja?
Tagad zinātniskie pētījumi uz šādiem jautājumiem ir snieguši atbildi.
Un ne tikai par karalisko tiranozauru,
bet arī par citām sugām, kas dzīvoja tam līdzās.
Un jaunākās attēlveidošanas tehnoloģijas ļauj mums tos visus iedzīvināt.
Planēta Zeme pirms 66 miljoniem gadu.
Debesis piepilda lidojoši milži.
Jūru dzelmē patrulē milzīgi rāpuļi.
Un uz sauszemes visu veidu dinozauri
cīnās par izdzīvošanu.
Tagad mēs daudz ko zinām par pasauli, kurā valdīja dinozauri.
Šis ir viņu stāsts.
Tuksneši
Dienvidamerikas rietumi
un viena no tuksnešainākajām vietām uz aizvēsturiskās planētas.
Šeit ieklīst uzdrošinās vien retais dzīvnieks,
tomēr tieši te notiek viena no neparastākajām kopā sanākšanām uz Zemes.
Drednauti.
Titanozauri. 26 metrus gari un 36 tonnas smagi.
Šie visi ir tēviņi,
un viņi ir kilometriem tālu no saviem barības pilnajiem mežiem.
Šeit viņi ierodas tikai ar vienu mērķi: cīnīties par iespēju pāroties.
Baros sapulcējušās mātītes uzmanīgi pēta tikko ieradušos tēviņus,
novērtējot viņu spēku un piemērotību.
Titanozauru garos kaklus
balsta ļoti viegls, ar gaisu pildīts skelets.
Dobie kakla skriemeļi ir savienoti ar tādām kā plēšām,
kas piepūš neparastus gaisa maisiņus.
Tēviņi, kas dižosies visiespaidīgāk, pievilinās visvairāk mātīšu.
Šis milzīgais, baltiem putekļiem klātais tēviņš
divas nedēļas barā ir dominējis.
Viņš sver gandrīz 45 tonnas.
Un līdz šim viņa dižošanās
visus sāncenšus ir iebiedējusi.
Taču šis jaunpienācējs…
nebaidās.
Turēt tik milzīgu ķermeni vertikāli ir nogurdinoši.
Tā ir izturības cīņa.
Konfliktam saasinoties, cīnītāji cenšas viens otru savainot,
durot ar asiem, dunčiem līdzīgiem izaugumiem uz īkšķiem
un plēšot ādu ar zobiem.
Līdz beidzot…
izšķirošais sitiens.
Vecā tēviņa valdīšanas laiks beidzot ir galā.
Viņa vietu ieņem jaunais uzvarētājs.
Dažiem sakāves cena ir ļoti augsta.
Lai gan daži dzīvnieki tuksneša apstākļiem ir labi piemērojušies,
to izdzīvošana bieži vien balansē uz naža asmens.
Īpaši šeit, Āzijā,
kur vasaras vidū
temperatūra paceļas virs 60 grādiem pēc Celsija…
un ūdens iztvaiko acumirklī.
Arī te ir biedējoša izskata rāpuļi.
Tomēr šī ķirzaciņa ir tikai dažus centimetrus gara.
Šeit sagādāt barību nekad nav viegli.
Šis milzīgais ķermenis varētu būt daudzsološs.
Nobeidzies zauropods.
Potenciālas dzīres daudziem.
Bet dīvainā kārtā te valda klusums.
Tarbozauri…
karalisko tiranozauru līdzinieki šajā tuksnesī.
Visus pārējos viņi tur pa gabalu.
Bet ķirzakai viņi var pavērt iespēju.
Ja nu kaut kas pievilina mušas vairāk nekā trūdošs ķermenis…
tad tas ir guļošs tarbozaurs, kas ar šo ķermeni ir barojies.
Laiks būt drosmīgai.
Velociraptors.
Laiks būt piesardzīgai.
Jo velociraptori bieži medī kopā.
Tarbozauri dodas projām.
Tagad no debesīm var nolaisties pterozauri…
un pieprasīt savu daļu no trūdošā ķermeņa.
Ķirzaciņai izdevība ir zudusi.
Lai tuksnesī izdzīvotu, ir jāizmanto katra iespēja,
un dažiem dinozauriem tas izdodas teicami.
Mononiks ir tuksneša eksperts.
Tāpat kā daudziem tuksneša dzīvniekiem,
arī šim ir jāpārmeklē milzīga platība, lai atrastu pietiekami daudz barības.
Kailas kājas palīdz saglabāt ķermeni vēsu.
Ķermeņa apspalvojums pasargā no saules stariem
un piešķir kādu īpašu maņu.
Spalvu apļi galvas priekšpusē palīdz uztvert vissīkākās skaņas.
Īpaši jutīgā, konkrētā virzienā vērstā dzirde
ļauj mononikam prātā izveidot šī dobā koka gabala un tā satura karti.
Tagad šis mednieks izmantos ieroci, no kā cēlies viņa vārds.
Mononiks - viens milzu nags.
Tieši tas, kas vajadzīgs, lai atvērtu termītu pūzni.
Un viņam ir vēl kāds īpašs instruments.
Lokana mēle, kas ir divreiz garāka par viņa galvu.
Lieliska, olbaltumvielām bagāta maltīte,
ja vien termīti nebūtu tik kaitinoši.
Tādiem izveicīgiem dzīvniekiem kā mononiks skarbajā tuksnesī klājas labi.
Taču apstākļi nav nemainīgi.
Retos gadījumos
no kalniem atbrāžas vēsāks vējš un sajaucas ar augšupejošo karsto gaisu.
Tuksneša vētra, kas līdzi nes ilgoto lietu.
Mononiks, iespējams, vēl nekad nav redzējis tik piemirkušu zemi.
Ainava sāk pārsteidzoši mainīties.
Snaudošajās sēklās piepeši atmostas dzīvība.
Dažu dienu laikā izkaltusī ainava pilnībā pārveidojas.
Un līdz ar augiem rodas pārpārēm barības,
ja tikai prot to noķert.
Enantiornitīni - seno putnu suga.
Bet, iespējams, tie ir mazliet par lielu, lai noķertu.
Pielāgoties tik atšķirīgai un nepazīstamai pasaulei var būt grūti.
Ak vai!
Beidzot mononikam kaut kas tiek.
Taču šīs pārmaiņas būs īslaicīgas.
Viens tuksnesī ir skaidrs:
drīz atkal būs svelme un izdedzināta zeme.
Ziedi būs vien tālas atmiņas.
Ne jau tikai nesaudzīgā saules svelme
padara tuksnešus tik neviesmīlīgus.
Tie ir arī vēji.
Šeit, Vidusāzijā, tie brāžas pār zemi,
izžāvējot to vēl vairāk un izraujot augus ar visām saknēm.
Lielie dinozauri pārvietojas,
cenšoties šos skarbos apstākļus pārvarēt.
Dinozauri ar pīles knābim līdzīgo purnu ir barsboldi.
Tie ir īsti gargabalnieki
un bez ūdens var iztikt apbrīnojami ilgi.
Bet retos gadījumos ūdens ir pārpārēm.
Nolijušais lietusūdens
iesūcas zemē un var pārvietoties ļoti tālu.
Tad dažās īpašās vietās ūdens izplūst zemes virspusē
un rada oāzi.
Atklāta ūdenstilpe pievilina tuksneša dzīvniekus no daudzu kilometru attāluma.
Daži augumā pārspēj visus pārējos.
Mongoļu titāni.
Īsti milži.
Tie sver vairāk nekā 64 tonnas
un ir vieni no lielākajiem dzīvniekiem, kas jebkad staigājuši pa Zemi.
Mazajam mononikam šī padzeršanās vieta ir bīstama.
Iespējams, ir drūzmēšanās,
bet tas, kuram ir garākais kakls pasaulē, rindu var apiet.
Šāda pulcēšanās piesaista uzmanību.
Tarbozaurs.
Bet, tāpat kā visi citi, arī šis mednieks te ieradies tikai ūdens dēļ.
Tā kā tik daudzas izslāpušas mutes to dzer dienu un nakti,
ilgam laikam ūdens nepietiek.
Dzīvnieki izklīst,
un atkal atgriežas nežēlīgais sausums.
Miljoniem gadu laikā ūdens dažus tuksnešus ir izrobojis,
radot iespaidīgas ainavas…
kā šeit, Ziemeļāfrikā.
Šīs kanjona zemes dažiem tuksneša viesiem piedāvā īpašas iespējas.
Pterozauri barbaridaktili, kuru spārnu plētums ir pieci metri,
lieliski prot izmantot siltās, vertikālās gaisa strāvas…
un tādējādi var mērot lielus attālumus
par spīti tam, ka dažiem uz galvas ir milzīgas sekstes.
Katru gadu tēviņi un mātītes pulcējas šajās īpašajās augstajās vietās,
un viņu ir tūkstošiem.
Izolētajās, plakanajās virsotnēs nav zemes plēsēju,
tāpēc tās ir drošas nosēšanās vietas.
Lielie tēviņi izvēlas izrādīšanās laukumu.
Tikmēr dedzīgi jaunie tēviņi riņķo tiem virs galvas.
Tie, kam ir sava teritorija, brīdina citus netuvoties.
Vēstījums, kas dažreiz prasa likt lietā vardarbību.
Bet, lai gūtu panākumus, nav obligāti jābūt smagsvaram.
Dažiem tēviņiem lielās sekstes uz galvas neizveidojas.
Tie ir blēdīgi tēviņi, kas izskatās pēc mātītēm
un tādējādi cenšas palikt nepamanīti.
Tā ir bīstama spēle…
jo lielie tēviņi regulāri patrulē.
Un veic savu izrādīšanos.
Blēdis ir pamanīts.
Bet patiesībā…
viņš ir piesaistījis lielā tēviņa uzmanību.
Blēdis izliekas par negribīgu mātīti…
un tēviņa uzmanības apliecinājumus noraida.
Tagad - atpakaļ pie uzdevuma…
un laiks veikt savu gājienu.
Izdevās.
Lielie tēviņi varētu likties pievilcīgāki,
bet šķiet, ka mātītes labākos pēcnācējus cenšas radīt,
pārojoties ar tik daudz partneriem, cik iespējams…
vienalga, vai tie ir iespaidīgi rotāti vai vienkārši blēdīgi.
Aizvēsturiskās planētas tuksnešos ir ne tikai neparasti un dīvaini dzīvnieki.
Arī ainavas ir savādas, kā no citas pasaules.
Piemēram, šeit, Dienvidamerikā.
Šis varbūt izskatās pēc smalka sniega,
bet šīs lielās kāpas sastāv nevis no smiltīm, bet gan no ģipša.
Ģipsis ir smalks, balts minerāls, kas ūdenī šķīst tik viegli,
ka cietā veidā var pastāvēt tikai sausākajās vietās uz Zemes.
Šīs kāpas ir tik sausas, ka dzīvot tur ir gandrīz neiespējami.
Tomēr dažiem dinozauriem tas izdodas.
Secernozauri - mazi hadrozauru dzimtas pārstāvji.
Lai gan viņi spēj pārtikt no nepilnvērtīgas barības,
apmēram reizi desmit gados šī teritorija izžūst tik ļoti,
ka gandrīz visa veģetācija sačokurojas un aiziet bojā.
Tā kā mazuļiem vajag barību, baram varētu būt pienācis gals.
Bet daži vecākie, vairāk pieredzējušie īpatņi
varbūt atceras citus iespējamos pārtikas un ūdens avotus.
Un viņi zina, ka izdzīvot var, nevis cenšoties tuksnesi pamest,
bet gan turpinot ceļu pa cepinošajām kāpām.
Spēcīgo vēju un kustīgo smilšu dēļ tuksneša ainava allaž mainās.
Tas navigāciju padara sarežģītu.
Bars dod priekšroku ceļošanai naktī.
Naktī ir ne tikai vēsāks,
bet arī atklājas karte, kas dzīvniekiem var palīdzēt atrast ceļu
cauri neizteiksmīgajam, tomēr mainīgajam tuksnesim.
Karte debesīs.
Tāpat kā daudzi migrējošie dzīvnieki,
arī hadrozauri spēj atpazīt debesu orientierus.
Pa dienu karstā saule turpina svilināt.
Pat ja viņi atrod ēnu, dažiem šīs varētu būt ceļa beigas.
Bet viņiem var palīdzēt vēl kaut kas.
Dobjā, dārdošā skaņa, ko rada viļņi, triecoties pret tālo krastu,
caur kāpām ceļo kilometriem tālu.
Šī skaņa ir tik zema, ka daudzi dzīvnieki to nedzird,
bet hadrozauri dzird un tāpēc spēj atrast ceļu uz piekrasti.
Bet šajā tuksnesī ir jāpārvar vēl viens šķērslis.
Viņu ceļu aizšķērso milzīgas piekrastes kāpas.
Stāvās, kustīgās smiltis ar katru soli atņem spēkus.
Viņiem izdevās.
Un viņu pirmā balva ir iespēja nolaizīt ūdens pilienus, kas kondensējas uz ādas
no miglas, kas veidojas vietā, kur kāpas satiekas ar okeānu.
Šī migla baro arī bagātīgu piekrastes paradīzi.
Pagaidām viņiem barības pietiek,
bet, kad tā beigsies, viņi būs spiesti virzīties tālāk…
un atkal pārciest dzīves grūtības
aizvēsturiskās planētas tuksnešos.
Nākamajā sērijā:
viens no dīvainākajiem dinozauriem, kāds jebkad dzīvojis.
Ērmots milzis ar pīles knābi barojas plašā purvā zemes vidienē.
Un saldūdens straumes, plūstot uz jūru,
ietekmē dzīvi visiem, kas ir to ceļā.
Lai uzzinātu vairāk par atklājumiem, kas ir šo stāstu pamatā,
apmeklējiet seriāla Prehistoric Planet interneta vietni.
Tulkojusi Aija Apse