DAVID ATTENBOROUGH BEMUTATJA
Bizonyára a valaha létezett legfigyelemreméltóbb állat,
és biztosan az egyik leghíresebb, a dinoszaurusz.
Tyrannosaurus rex.
Egy állat, amely beindítja mindannyiunk képzeletét.
Milyen állat volt?
Hogy nézett ki? Hogyan élt?
Nos, a tudományos kutatás választ adott az ilyen jellegű kérdésekre.
És nem csak a T.-rexről,
hanem a mellette élő más fajokról is.
És a legújabb képalkotási technológiának köszönhetően életre tudjuk őket kelteni.
A Föld bolygó, 66 millió éve.
Az égboltot betöltik a repülő óriások.
A tengerekben roppant méretű hüllők járőröznek a mélységben.
És a szárazföldön dinoszauruszok minden fajtája,
mindegyikük az életben maradásért küzd.
Mostanra nagyon sokat tudunk a dinoszauruszok uralta világról.
Ez az ő történetük.
Prehisztorikus bolygó
Sivatagok
Dél-Amerika nyugati része
az egyik legsivárabb hely ezen a prehisztorikus bolygón.
Kevés állat merészkedik ide,
mégis ez a színtere a Föld egyik legkülönlegesebb gyülekezőjének.
Dreadnoughtus.
Titanoszauruszok. 26 méter hosszúak és 36 tonnát nyomnak.
Ezek itt mind hímek,
és sok-sok kilométerre vannak a gazdag erdei legelőiktől.
Itteni látogatásuknak egyetlen oka van: megküzdenek a párosodás esélyéért.
Nőstények tömege veszi szemügyre az újonnan érkezett hímeket,
mustrálják erejüket és rátermettségüket.
A titanoszauruszok roppant méretű nyakát
pehelykönnyű, levegővel töltött csontozat tartja.
Üreges nyakcsigolyáik egy sor fújtatóhoz kapcsolódnak,
amelyek fura nyaki légzsákokká fúvódnak fel.
A legimpozánsabb hím megjelenése vonzza a legtöbb nőstényt.
Ez a hatalmas bika, amely fehér a portól,
már két hete a középpontban van.
Súlya közel 45 tonna.
És a megjelenése, eddig legalábbis,
megfélemlítette minden kihívóját.
De ez az új jövevény…
…nem riad vissza.
Kimerítő megemelni egy ilyen hatalmas testet.
Ez a kitartás csatája.
Ahogy fokozódik a harc heve, mindkét fél próbálja megsebezni a másikat úgy,
hogy egymásba döfik hüvelykujjuk dárdaszerű karmát,
és fogukkal egymás bőrébe szántanak.
Míg végül aztán…
egyikük kiütéssel győzedelmeskedik.
Az öreg bika uralkodásának ezennel vége.
Az ifjú titán kerül a középpontba.
A vereségért egyesek nagyon nagy árat fizetnek.
Noha néhány állat remekül alkalmazkodott a sivatagi körülményekhez,
az életük gyakran csak egy hajszálon múlik.
Különösen itt, Ázsiában,
ahol a nyári hőségben
a hőmérséklet meghaladja a 60 Celsius-fokot is…
és a víz egy szempillantás alatt elpárolog.
Kegyetlen külsejű hüllők is vannak.
De ez a kis gyík alig tíz centi hosszú.
Itt soha nem könnyű táplálékhoz jutni.
Ez a hatalmas tetem ígéretes lehet.
Egy döglött szauropoda.
Sok állatnak valóságos lakoma.
De különös módon minden csendes.
A Tarbosaurus…
ebben a sivatagban a T.-rex megfelelője.
Mindenki mást távol tartanak.
De a gyík számára talán lehetőséget jelentenek.
Ha van valami, ami jobban vonzza a legyeket egy tetemnél…
az egy alvó tarboszaurusz, ami abból a tetemből lakmározott.
Ideje merésznek lenni.
Egy Velociraptor.
Ideje óvatosnak lenni.
Mert a Velociraptorok gyakran vadásznak közösen.
A tarboszauruszok továbbállnak.
És most lejöhetnek a pteroszauruszok…
…hogy megkaparintsák jussukat a tetemből.
A kis gyíknak odalett az esélye.
A sivatagi túlélés kulcsa: kihozni a legtöbbet a gyorsan múló esélyekből.
Néhány dinoszaurusznak ez sikerül is, méghozzá nagyon hatékonyan.
A Mononykus a sivatag szakértője.
Sok sivatagi állathoz hasonlóan
hatalmas területen kell járőröznie, ha elegendő élelemhez akar jutni.
Csupasz lába segít testét hűvösen tartani.
A testét borító tollazat megóvja a napsugaraktól,
és szuperérzékkel ruházza fel.
Korongokat formál a pofája két oldalán, segítségükkel a legapróbb neszt is hallja.
E kifinomult, irányított hallás segítségével
mentálisan feltérképezi ezt az üreges fatörzset, és hogy mi rejtőzik benne.
Most beveti azt a fegyvert, amiről ez a vadász a nevét kapta.
Mononykus, egyetlen, hatalmas karom.
Pont erre van szüksége egy termeszfészek felnyitásához.
És van még egy speciális eszköze.
A hajlítható nyelve, ami kétszer olyan hosszú, mint a feje.
Kiváló, fehérjedús étkezés,
bárcsak ne lennének ilyen bosszantóak a termeszek!
A Mononykushoz hasonlóan alkalmazkodott állatok remekül boldogulnak a sivatagban.
De ezek a körülmények nem mindig ugyanolyanok.
Ritka alkalmakkor
hűvösebb hegyi szelek söpörnek végig, és keverednek a felszálló forró levegővel.
Egy sivatagi vihar, amely meghozza a szívesen látott esőt.
Talán soha nem látta még a tájat így elázva.
A vidék nem várt átalakuláson megy keresztül.
A szunnyadó magokból kirobban az élet.
Ezt a sivár tájat csupán pár nap leforgása alatt változtatják át.
A növényzet bőséges táplálékot is jelent,
már ha tudjuk, hogy kapjuk el.
Enantiornitin, egy ősi madárfaj.
De talán kissé túl nagy, hogy elkaphassa.
Nehéz lehet alkalmazkodni egy ennyire más és ismeretlen világhoz.
Jaj, ne!
Végre jutott neki valami.
De ezek az új kihívások rövid távra szólnak.
Egy dolog biztos a sivatagban:
a perzselő hőség és a kiégett talaj hamarosan visszatér.
A virágok nem lesznek többek távoli emléknél.
Nem csak a nap kérlelhetetlen ereje teszi a sivatagokat oly barátságtalanná.
Hanem a szelek is.
Itt Közép-Ázsiában végigsöpörnek a tájon,
még tovább szárítva a talajt és kitépve a növényzetet.
A nagy dinoszauruszok kitartóan menetelnek,
megpróbálnak megbirkózni ezekkel a zord körülményekkel.
Ezek a kacsacsőrű dinoszauruszok a Barsboldiák.
Az ő erősségük a hosszú távok megtétele,
és az, hogy meghökkentően sokáig kibírják víz nélkül.
De ritka alkalmakkor van belőle bőségesen.
Amikor az eső mégis esik,
akkor beszivároghat a talajba, és nagy távolságokat tehet meg a felszín alatt.
Végül aztán a víz néhány különleges helyen a felszínre emelkedik,
és oázist hoz létre.
A nyílt víz sok-sok kilométerről odavonzza a mindenféle fajtájú sivatagi állatokat.
Néhányuk mellett mindenki más eltörpül.
A mongol titán.
Kolosszálisak.
Több mint 64 tonnát nyomnak,
a legnagyobb állatok közé tartoznak, akik valaha is taposták a Földet.
Veszedelmes hely az apró Mononykusnak, hogy igyon egyet.
Lehet, hogy nagy a tömeg,
de ha neked van a Földön a leghosszabb nyakad, akkor megúszhatod a sorban állást.
Egy ilyen gyülekezet vonzza a figyelmet.
Egy tarboszaurusz.
De mint mindenki más, a vadász is csak a víz miatt jött.
Ennyi szomjas, éjjel-nappal ivó szájjal
a víz nem tart sokáig.
Az állatok szétszélednek,
és újra visszatérnek a kegyetlen, sivár körülmények.
Több millió év alatt a víz néhány sivatagot
látványos tájakká formált…
mint itt Észak-Afrikában.
Ez a kanyonvidék különleges lehetőségeket kínál a sivatag egyes látogatóinak.
Az ötméteres szárnyfesztávú Barbaridactylus, egy pteroszauruszfajta,
a termikek erejét játszi könnyedséggel használja…
és így hatalmas távolságokat képes megtenni,
annak ellenére, hogy némelyiküknek hatalmas fejdísze van.
Minden évben a hímek és nőstények e különleges helyeken gyülekeznek az égen,
ezrével érkeznek.
Nincsenek talajon élő ragadozók ezeken az elszigetelt fennsíkokon,
így biztonságos leszállóhelyek.
A nagytestű hímek kiválasztanak egy területet, ahol bemutatót tartanak…
…míg a lelkes, fiatal, pár nélküli hímek köröznek a fejük felett.
A terület birtoklói elriasztanak minden kihívót.
Ezt a tényt olykor erőszakos eszközökkel kell nyomatékosítani.
De nem feltétlenül kell nehézsúlyúnak lenni a sikerhez.
Van néhány hím, melyeknél nem alakul ki hatalmas fejdísz.
Ezek a besurranó hímek, úgy néznek ki, mint a nőstények,
így próbálnak észrevétlenek maradni.
Veszedelmes játék ez…
mert a nagy hímek rendszeresen járőröznek.
És előadják a bemutatóikat.
A besurranót kiszúrták.
De valójában…
csak felkeltette a hatalmas hím érdeklődését.
De a besurranó úgy tesz, mintha egy vonakodó nőstény lenne…
és visszautasítja a hím közeledését.
Most pedig vissza a megkezdett küldetéshez…
ideje akcióba lendülni.
Siker!
A hatalmas hímek lehet, hogy vonzóbbnak tűnnek,
de úgy tűnik, a nőstények a legegészségesebb utódok érdekében
annyi partnerrel párosodnak, amennyivel csak tudnak…
akár lenyűgöző díszt viselnek, akár csupán besurrantak.
Nem csak kivételesen furcsa állatok élnek
a prehisztorikus bolygó sivatagjaiban.
Furcsa, nem e világi tájak is akadnak.
Mint például itt, Dél-Amerikában.
Meglehet, hogy úgy néz ki, mint a porhó,
de ezek a nagy dűnék nem homokból, hanem gipszből vannak.
A gipsz finom, fehér ásvány, ami olyan könnyen oldódik vízben,
hogy szilárd formában csak a Föld legszárazabb területein létezhet.
Ezek a dűnék olyan szárazak, hogy itt élni szinte lehetetlen.
Néhány dinoszaurusznak mégis sikerül.
A Secernosaurus a kis hadroszauruszok egy fajtája.
Bár a túlélésükhöz elég a rossz minőségű táplálék,
úgy tízévente olyan szélsőségesen kiszárad ez a vidék,
hogy szinte az összes növényzet elszárad és elpusztul.
Gondoskodásra szoruló utódokkal ez a csorda végét jelentheti.
De néhány idősebb, tapasztaltabb egyed
talán emlékszik más lehetséges élelem- és vízforrásokra.
És tudják, hogy a túlélés módja nem az, hogy megpróbálják elhagyni a sivatagot,
hanem ha tovább vándorolnak a perzselő dűnéken keresztül.
A nagy szelek és a mozgó homok miatt a sivatag állandóan változik.
Ez igencsak megnehezíti a tájékozódást.
A csorda inkább éjszaka közlekedik.
Nemcsak hűvösebb,
hanem feltárul egy olyan térkép is, amely segítségével tájékozódni tudnak
a jellegtelen, mégis állandóan változó sivatagban.
Egy égi térkép.
Mint sok vándorló állat,
a hadroszauruszok is felismerik az égi jelzőpontokat.
Nappal a tűző nap mindig a fejük fölött süt.
Még ha találnak is árnyékot, egyeseknek ez az út végét jelentheti.
De van még valami más is, ami segítheti őket.
A távoli partoknak verődő hullámok mély, morajló hangja,
ami kilométerekre eljut a dűnéken át.
A hang olyan halk, hogy sok állat nem hallja.
De a hadroszauruszok igen, és így képesek megtalálni az utat a part felé.
Ám ebben a sivatagban van még egy akadály, amit le kell leküzdeni.
Óriási parti dűnék állják el az útjukat.
Minden egyes lépés elszív az erejükből a lejtős, süppedő homokban.
Sikerült elérni a céljukig.
Az első jutalmuk, hogy lenyalhatják a bőrükre lecsapódó vizet,
amely a dűnék és az óceán találkozásánál képződő ködből származik.
Ez a köd gazdag tengerparti édenkertet is táplál.
Egyelőre elegendő a csorda táplálására,
de ha egyszer kimerül, akkor kénytelenek lesznek odébbállni…
és újra tűrniük kell az élet viszontagságait
a prehisztorikus bolygó sivatagjaiban.
A Prehisztorikus bolygó következő részében
az egyik valaha élt legfurcsább dinoszaurusszal találkozunk.
Egy bizarr külsejű, kacsacsőrű óriás egy hatalmas belvízi mocsárban táplálkozik.
És ahogy az édesvíz a forrásától a tengerig áramlik,
formálja mindazok életét, akik kapcsolatba lépnek vele.
A történetek tudományos hátterének megismeréséért
látogassanak el műsorunk, a Prehisztorikus bolygó weboldalára!
A feliratot fordította: Binder Natália