KERTOJANA DAVID ATTENBOROUGH
Kaikkien aikojen merkittävimpiä -
ja tunnetuimpia eläimiä on eräs dinosaurus.
Tyrannosaurus rex.
Se herättää kaikkien kiinnostuksen.
Millainen eläin se oli?
Miltä se näytti, ja miten se eli?
Tieteellinen tutkimus on selvittänyt vastaukset kysymyksiin,
ei pelkästään Tyrannosaurus rexin -
vaan myös sen rinnalla eläneiden lajien suhteen.
Ne kaikki voidaan herättää eloon uudenaikaisen kuvateknologian avulla.
Planeettamme 66 miljoonaa vuotta sitten.
Taivas oli täynnä lentäviä jättiläisiä.
Merten syvyyksissä partioivat hirviömäiset liskot.
Maan päällä erilaiset dinosaurukset -
kamppailivat eloonjäännistä.
Tiedämme nyt paljon maailmasta, jota dinosaurukset hallitsivat.
Tämä on niiden tarina.
Etelä-Amerikan länsiosa -
on yksi esihistoriallisen planeettamme karuimmista paikoista.
Vain harvat eläimet uskaltautuvat tänne.
Paikka toimii kuitenkin erikoisten kokoontumisten näyttämönä.
Dreadnoughtus.
Näiden titanosaurusten pituus on 25 metriä ja paino 36 tonnia.
Nämä yksilöt ovat uroksia.
Ne ovat kaukana metsistä, joissa ravintoa on saatavilla runsaasti.
Ne ovat tulleet tänne yhdestä syystä: taistelemaan mahdollisuudesta paritteluun.
Naaraslaumat tutkivat saapuvat urokset tarkasti -
ja arvioivat niiden voimaa ja soveltuvuutta.
Titanosaurusten pitkiä kauloja -
kannattelee hyvin kevyt ilmatäytteinen selkäranka.
Rangan ontot luut ovat yhteydessä palkeisiin,
jotka täyttävät kaulan omituiset ilmapussit.
Näyttävimmin esiintyvät urokset houkuttelevat eniten naaraita.
Tämä valtava uros on valkoisen pölyn peitossa.
Se on hallinnut esitystä kahden viikon ajan.
Se painaa lähes 45 tonnia.
Sen esitys on tähän asti -
karkottanut kaikki haastajat.
Tämä uusi tulokas -
ei kuitenkaan peräänny.
Suuren kehon nostaminen pystyasentoon on uuvuttavaa.
Taistelussa on kyse kestävyydestä.
Tunnelman tiivistyessä riitapukarit yrittävät haavoittaa toisiaan.
Ne pistävät toisiaan peukaloiden tikarimaisilla piikeillä -
ja raastavat toistensa ihoa hampaillaan.
Sitten seuraa vihdoin…
Täystyrmäys.
Vanhan uroksen valtakausi päättyy.
Nuori voittaja tekee kierroksen taisteluareenan keskellä.
Häviö voi käydä joillekin kohtalokkaaksi.
Vaikka osa eläimistä sopeutuu hyvin aavikon olosuhteisiin,
niiden selviytyminen on kuitenkin epävarmaa.
Erityisesti täällä Aasiassa,
jossa keskikesän lämpötilat kohoavat yli 60 asteeseen.
Vesi haihtuu silloin hetkessä.
Täälläkin on hurjan näköisiä liskoja.
Tämä pikku lisko on kuitenkin vain parin senttimetrin pituinen.
Ruoan hankkiminen ei ole täällä koskaan helppoa.
Suuri ruho näyttää lupaavalta.
Se on kuollut sauropodi.
Monet voivat saada siitä ravintoa.
Paikalla vallitsee kuitenkin outo hiljaisuus.
Tarbosaurus.
Se on kuin aavikon Tyrannosaurus rex.
Ne pitävät kaikki muut loitolla.
Liskolle ne voivat kuitenkin merkitä mahdollisuutta.
Ainoa asia, joka houkuttelee kärpäsiä enemmän kuin raato,
on nukkuva tarbosaurus, joka on syönyt raatoa.
On aika rohkaistua.
Velociraptor.
On aika olla varovainen.
Velociraptorit nimittäin saalistavat usein yhdessä.
Tarbosaurukset jatkavat matkaa.
Pterosaurukset voivat nyt laskeutua -
ja lunastaa osansa raadosta.
Pikku lisko menetti tilaisuutensa.
Ohikiitävien hetkien hyödyntäminen on olennaista selviytymiselle aavikolla.
Jotkin dinosaurukset onnistuvat siinä erittäin hyvin.
Mononykus on aavikon asiantuntija.
Monien aavikon eläinten tapaan -
sen on kuljettava pitkiä matkoja löytääkseen riittävästi ruokaa.
Paljaat sääret auttavat viilentämään kehoa.
Höyhenpeite suojaa auringon säteiltä -
ja tehostaa aisteja.
Höyhenien muodostamat naamakiehkurat auttavat kuulemaan vaimeimmatkin äänet.
Todella tarkka suuntakuulo -
rakentaa yksityiskohtaisen kuvan ontosta puunrungosta ja sen sisällöstä.
Tämä naaras käyttää nyt asetta, josta sen nimi on peräisin.
Mononykus, jättikynsi.
Kynttä tarvitaan termiittipesän avaamiseen.
Naaraalla on myös toinen erityinen apuväline.
Taipuisa kieli on kaksi kertaa pään pituinen.
Proteiinipitoinen ateria olisi nautinto,
jos termiitit eivät olisi ärsyttäviä.
Mononykus ja sen kaltaiset asiantuntijat selviytyvät karulla aavikolla.
Olosuhteet kuitenkin muuttuvat toisinaan.
Joskus harvoin -
viileä vuoristoilma tunkeutuu aavikolle ja sekoittuu nousevaan kuumaan ilmaan.
Aavikkomyrsky tuo kaivatun sateen.
Tämä naaras ei ole ehkä koskaan nähnyt veden virtaavan maan pinnalla.
Vesi muuttaa maisemaa odottamattomalla tavalla.
Maassa uinuneet siemenet heräävät eloon.
Ne muuttavat karun maiseman muutamassa päivässä.
Kasvillisuuden ilmestyttyä ravintoa on saatavilla runsaasti,
jos sen osaa pyydystää.
Enantiornithines on muinainen lintutyyppi.
Se on kuitenkin liian suuri saaliiksi.
Erilaiseen ja outoon maailmaan voi olla vaikea sopeutua.
Voi sentään.
Naaras onnistui vihdoin.
Uudet haasteet ovat kuitenkin väliaikaisia.
Yksi asia on aavikolla varmaa:
polttava kuumuus kuivattaa maan hyvin pian.
Kukista tulee vain kaukainen muisto.
Aurinko polttaa armottomasti.
Se ei kuitenkaan ole ainoa syy aavikon karuuteen.
Myös tuulet vaikuttavat siihen.
Täällä Keski-Aasiassa ne puhaltavat maan pinnalla -
kuivattaen maaperää entisestään ja repien kasvillisuutta mukaansa.
Suuret dinosaurukset vaeltavat aavikolla -
ja yrittävät sopeutua vaikeisiin olosuhteisiin.
Barsboldia-dinosauruksilla on ankkamainen nokka.
Ne ovat erikoistuneet kulkemaan pitkiä matkoja -
ja selviytyvät ilman vettä uskomattoman pitkään.
Joskus harvoin vettä on kuitenkin saatavilla runsaasti.
Sateen sattuessa -
vettä saattaa tihkua maaperään, ja se voi kulkea kauas maan alla.
Vesi nousee kuitenkin tietyissä paikoissa maan pinnalle -
ja luo keitaan.
Se houkuttelee erilaisia aavikon eläimiä matkojen päästä.
Jotkut jättävät muut varjoonsa.
Mongolian titaanit.
Ne ovat jättimäisiä.
Ne painavat yli 64 tonnia -
ja ovat planeettamme kaikkien aikojen suurimpia asukkeja.
Mononykus altistuu vaaralle tullessaan juomaan.
Paikalla on tungosta,
mutta jonossa voi etuilla, jos kaula on maailman pisin.
Tällainen kokoontuminen herättää huomiota.
Tarbosaurus.
Saalistaja haluaa kuitenkin vain juoda kuten kaikki muutkin.
Janoiset suut juovat vettä päivin ja öin,
joten se ei riitä pitkään.
Eläimet hajaantuvat,
kun kuivat ja karut olosuhteet palaavat.
Vesi on kaivertanut aavikoille miljoonien vuosien ajan -
mahtavia maisemia.
Esimerkiksi täällä Pohjois-Afrikassa.
Kanjonit tarjoavat aavikolla vieraileville erityisiä mahdollisuuksia.
Barbaridactylus-lentoliskon siipien kärkiväli on viisi metriä.
Se hyödyntää nousevaa ilmavirtaa ja voi kulkea vaivattomasti -
pitkiä matkoja -
suurista töyhdöistään huolimatta.
Urokset ja naaraat kokoontuvat vuosittain yläilmoihin erityiseen paikkaan.
Niitä on tuhansia.
Näillä syrjäisillä ylätasanteilla ei ole petoja,
joten niille on turvallista laskeutua.
Suurikokoiset urokset valitsevat alueen, jolla ne esiintyvät.
Nuoret innokkaat poikamiehet puolestaan kiertelevät yläilmoissa.
Reviiriä puolustetaan tunkeilijoilta.
Viestiä on joskus vahvistettava väkivallalla.
Onnistumiseen ei kuitenkaan aina vaadita suurta kokoa.
Osalle uroksista ei kehity suurta töyhtöä.
Ovelat urokset näyttävät naarailta,
joten ne voivat yrittää edetä vaivihkaa.
Yritys on vaarallinen,
koska suuremmat urokset partioivat säännöllisesti.
Ne tulevat esiintymään.
Tunkeilija on huomattu.
Itse asiassa -
suurikokoinen uros kiinnostui siitä.
Tunkeilija teeskentelee olevansa vastahakoinen naaras -
ja torjuu uroksen lähestymisyritykset.
Se palaa toteuttamaan tehtäväänsä -
ja ottaa ratkaisevan askeleen.
Se onnistuu.
Suurikokoiset urokset voivat näyttää viehättävämmiltä,
mutta naaraat varmistavat poikasten selviytymisen -
parittelemalla mahdollisimman monen kumppanin kanssa,
oli kumppani sitten komea tai vain ovela.
Esihistoriallisen planeetan aavikoilla ei ole vain outoja ja erityisiä eläimiä.
Myös aavikon maisemat ovat kuin toisesta maailmasta.
Esimerkiksi täällä Etelä-Amerikassa.
Lumikinokselta näyttävät dyynit -
ovat kipsiä, eivät hiekkaa.
Kipsi on hieno, valkoinen mineraali, joka liukenee veteen niin nopeasti,
että sitä on kiinteässä muodossa vain planeetan kuivimmilla seuduilla.
Dyynit ovat niin kuivia, että elämä on täällä lähes mahdotonta.
Jotkin dinosaurukset kuitenkin pystyvät siihen.
Secernosaurus on pienikokoinen hadrosaurus.
Se voi selvitä niukalla ruoalla.
Tämä alue kuivuu kuitenkin niin pahasti noin kerran vuosikymmenessä,
että lähes kaikki kasvillisuus kuihtuu ja kuolee.
Laumassa on poikasia, ja sen tulevaisuus on vaarassa.
Vanhemmat ja kokeneemmat yksilöt -
saattavat kuitenkin muistaa muita mahdollisia ruoan ja veden lähteitä.
Ne tietävät, että ratkaisu ei ole aavikolta lähteminen -
vaan vaellus polttavan kuumia dyynejä pitkin.
Tuuli puhaltaa ja dyynit liikkuvat. Aavikko muuttuu jatkuvasti.
Se vaikeuttaa suunnistamista.
Lauma vaeltaa mieluummin öisin.
Öisin on viileämpää,
ja eläinten on helpompi suunnistaa yön paljastaman kartan avulla -
jatkuvasti muuttuvalla ja maamerkittömällä aavikolla.
Kartta piirtyy taivaalle.
Monien vaeltavien eläinten tapaan -
hadrosaurukset osaavat lukea taivaan merkkejä.
Päivisin tulikuuma aurinko porottaa taivaalta.
Vaikka varjoisa paikka löytyisikin, päivä voi koitua joidenkin kohtaloksi.
Jostain muusta voi kuitenkin olla apua.
Syvä ja jylisevä ääni, joka syntyy aaltojen törmätessä kaukaiseen rantaan,
voi kulkeutua dyyneissä kilometrien matkan.
Monet eläimet eivät kuule niin matalaa ääntä.
Hadrosaurukset kuitenkin kuulevat, joten ne löytävät tien rannikolle.
Niiden on kuitenkin voitettava aavikolla vielä yksi este.
Rannikon suuret dyynit katkaisevat tien.
Jyrkkä rinne ja juoksuhiekka vaikeuttavat etenemistä joka askeleella.
Ne onnistuivat.
Ensimmäinen palkinto on nuolla nahkaan tiivistyneitä vesipisaroita.
Ne ovat peräisin sumusta, joka syntyy dyynien ja meren kohdatessa.
Sumu ruokkii myös rannikon runsasta paratiisia.
Se riittää nyt ruokkimaan lauman.
Sen ehtyessä hadrosaurusten on kuitenkin jatkettava matkaa -
ja kestettävä elämän koetuksia -
esihistoriallisen planeetan aavikoilla.
Seuraavassa jaksossa:
yksi kaikkien aikojen oudoimmista dinosauruksista.
Outo jättiläinen ruokailee rämeellä käyttäen ankkamaista nokkaansa.
Makea vesi virtaa lähteeltään mereen -
ja vaikuttaa kaikkien ympäristön asukkien elämään.
Tutustu tieteeseen tarinoiden taustalla -
sarjan sivustolla.
Tekstitys: Liisa Sippola