ВОДЕЩ ДЕЙВИД АТЪНБЪРО
Едно от най-удивителните животни, съществували някога,
и едно от най-известните, със сигурност е динозавърът.
Тиранозавър рекс.
Животно, което разпалва въображението на всички ни.
Какво е представлявало това животно?
Как е изглеждало? Как е живяло?
Днес науката е отговорила на тези въпроси.
И не само за Т-рекса,
но и за другите видове, съжителствали с него.
Модерните технологии правят възможно да ги съживим.
Земята преди 66 милиона години.
Небето е изпълнено с летящи гиганти.
В моретата чудовищни влечуги кръстосват дълбините.
А на сушата динозаври от всякакъв вид
са изправени пред битка за оцеляване.
Сега знаем много за света, в който са господствали динозаврите.
Това е историята им.
Бреговете
Южните брегове на огромното вътрешно море,
което разделя Северна Америка.
И следите на върховния хищник на сушата.
Един тиранозавър рекс плува.
Кухите им кости, пълни с въздух, и силните задни крака
превръщат тиранозаврите в сръчни плувци.
Това е възрастен мъжки с потомството си.
Малките му вече са достатъчно пораснали, за да плуват с него
до един от многото острови близо до това крайбрежие.
Разстоянието е кратко, но водата крие опасности.
Мозазавър.
Огромен морски гущер над два пъти по-едър от тиранозавъра
и с тегло над 15 тона.
Той е най-големият хищник на планетата.
Мозазавърът обикновено се храни с костенурки.
Но тиранозавърчетата ще са вкусна хапка.
Дори във водата един възрастен тиранозавър би могъл ефикасно да се защити.
Но малките не бива да се отдалечават.
Тиранозаврите рекс често загубват поне две-трети
от около 15-те си малки през първата им година.
Сега са останали само четири тиранозавърчета.
Островът предлага безопасност и храна.
Грамадни костенурки по два тона са тук да снесат.
Но ето заради тази мъжкият е плувал дотук.
Тя е мъртва и тиранозавърът е надушил гниещата плът.
Ако успее да се докопа до корема й,
ще си осигури близо един тон лесно месо.
Тиранозавърът рекс има най-силните челюсти в природата.
И захапката му е със сила над пет тона.
Малките нямат търпение да опитат месото, но мъжкият няма да го дели с тях.
Време им е да се научат сами да ловуват.
Но плажът не изглежда многообещаващ.
Ала с наближаването на вечерта започва да настъпва промяна.
Костенурчетата се излюпват, излизат от пясъка и хукват към морето.
Младите тиранозаври са попаднали на отличен тренировъчен терен.
Новоизлюпените костенурки са с идеални размери за начинаещия.
Любознателността е полезна за всеки ловец.
Има много да учи.
А тук има достатъчно храна и за бащата, и за малчуганите му.
Ако не ти върви в лова, винаги можеш да задигнеш чужда вечеря.
По целия свят
тези плитки крайбрежни морета покриват приблизително 40 млн. кв. км.
Много повече дори от най-големия континент.
Заедно с изобилието във водите
това ги превръща във важно местообитание.
Там, където се срещат сушата и морето,
хранителните вещества се вдигат от дълбините и хранят изобилие от живот.
Тук, в Северния Атлантик, водите са особено богати на храна
и огромни рибни пасажи се доближават до брега.
Едно животно процъфтява на подобни места и образува огромни колонии.
Летящи динозаври - птерозаври.
Тук, на плажовете в Северна Африка, живеят седем вида птерозаври.
Идват да се хранят, отдъхват и да отгледат малките си.
Птерозаврите тетидрако са се приспособили към престоя си на суша
и не само свиват гнезда тук, но и остават да ги пазят.
Малките им се нуждаят от закрила.
Фосфатодракото има клюн като кинжал.
Висок близо три метра хищник, който се промъква между колониите
и търси удобен случай да грабне оставено без надзор пиле.
Но някои видове птерозаври не са така добре адаптирани за живота на сушата.
Те имат различна стратегия за гнездене.
Свиват гнездата си на места, които няма да привличат хищниците.
Изолирани скали като тези са идеални.
Птерозавърските яйца са кожести и могат лесно да изсъхнат,
затова трябва да бъдат покрити.
Под тази купчина водорасли нещо се раздвижва.
Новоизлюпен птерозавър алционе, висок едва няколко сантиметра
и с тегло под 55 грама.
Майките са изоставили яйцата си тук преди два месеца.
Призовавайки се едно друго, малките синхронизират люпенето.
В група се чувстват в безопасност.
Първият им инстинкт е да се катерят.
Новоизлюпените от стотици гнезда се събират на върха на скалата,
за да се подготвят за първия си полет.
Но крилата им все още не са се оформили.
Костите на дългия пръст, който държи мембраната на крилото,
първо трябва да се изправят и съединят, а това ще отнеме няколко часа.
Но малките не бива да стоят тук дълго.
Костите им са много леки - до 90 процента въздух -
и улесняват птерозавърчетата в усилията им да полетят.
Въпреки това изпитателните полети са важни.
Малките ще имат само една възможност,
когато настъпи моментът да литнат.
Възходящите въздушни течения до ръба на скалата са от помощ.
Затова малките се струпват на ръба с лице към преобладаващите ветрове
и към сушата.
Но явно никой не е готов да рискува.
Докато накрая едно от малките не дава пример на останалите.
Не се отправят към плажа и колонията там.
Трябва да стигнат до обвитата в мъгла гора в далечината.
Барбаридактил.
Силен месояден птерозавър, който обикновено лови риба.
Но новоизлюпените птерозаври не са за изпускане.
Един от начините да избягат е, като приберат крила до тялото и се снишат.
Но загубата на височина ще затрудни полета им до горите.
Принудително кацане в колонията.
Тук не е място за самотно птерозавърче.
Късметлия от първата вълна новоизлюпени
все още държи правилната посока.
Убежище.
От групата, излетяла от скалата, неколцина малки стигат дотук.
А за птерозавърчетата гората предлага подслон и храна.
В следващите няколко години те ще живеят тук.
Когато пораснат, ще се присъединят към възрастните
и ще ловят риба в открития океан.
Някои морски животни, които цял живот ловят риба навътре в морето,
понякога трябва да посещават брега с една конкретна цел.
Във водите близо до потопения континент Зеландия
приключва дълго пътешествие.
Това са туарангизаври,
огромни морски влечуги, достигащи близо девет метра дължина.
Тази женска е с малкото си, което е на около шест месеца.
Тя ражда само по едно малко през около две години.
То изисква много внимание
и това прави връзката между майката и рожбата й много важна.
Майката е изминала много километри с малкото си до този залив.
Те не са сами.
Туарангизаврите от целия Южен Тих океан се събират тук.
Мъжките също идват, за да впечатлят женските.
Но засега женската има друга по-важна грижа.
В този залив има нещо, което в малко други може да се намери.
Камъчета - гладки, твърди и закръглени.
Загладени са от речните води, но трудно се намират.
Ала тук, във вира под водопад,
те са в изобилие.
И туарангизаврите могат да избират.
После правят нещо забележително.
Поглъщат ги.
Камъчетата им служат за баласт и за воденица.
Гастролитите остават в стомасите им
да стриват храната, която не е сдъвкана.
На малкото му е за пръв път и му е трудно да погълне камъчетата.
Трябва да се поупражнява.
През това време майката има възможност да намери подходящ мъжки.
Малкото най-сетне успява.
Сега ще погълне колкото се може повече.
Докато расте, ще се връща тук за още.
Време е семейството да напусне брега
и да се върне в открито море за храна.
За младия туарангизавър това е важна крачка по пътя към зрелостта.
В Южна Европа, където Атлантикът среща океана Тетис,
животът по бреговете достига може би най-богато многообразие.
С вдигането на нивото на морето се появяват безброй потопени острови,
покрити със сюнгери, миди и корали.
Коралите се възползват от слънчевата светлина в плитчините
и влизат в симбиоза с водораслите, които растат в тъканите им.
Те събират миниатюрни частици храна от океанските течения.
Безброй от тези морски същества покриват скалите.
Но една скала тук изглежда изненадващо гола.
Под нея има пропаст към морските дълбини, в които живеят хищници.
Опасност за невнимателните рифови риби.
Но тази риба пикнодонт няма от какво да се бои.
Това е хофманов мозазавър, най-смъртоносният океански хищник.
Но той не идва тук, за да се храни, а за да бъде почистен.
Мозазаврите са гигантски гущери и имат раздвоен език,
а в размножителния период кожата им става в ярки цветове.
Сега е моментът да смени кожата си.
Когато трябва да изглеждаш красив, пилингът на цялото тяло ще свърши работа.
Рибки и скариди хапват люспите, опадали от тялото му.
Докато отдъхва на повърхността, този дишащ морски гущер
пълни белите си дробове с въздух
и разпуска.
Съперник.
По-млад мъжки оспорва територията му.
Старият мъжки е по-тежък, над 15 тона е.
Но съперникът му е по-сръчен.
Когато силите са изравнени, подобни двубои могат да са смъртоносни.
Откривани са мозазаври със счупените зъби на съперници,
забити в черепите им.
Старият мъжки поема глътка въздух.
Сега има преимущество.
Като завлича съперника си надолу, може да го удави.
Старият мъжки тържествува.
Засега поне този риф остава негова територия.
Лунен полумесец край брега на Северна Америка.
Следващите спокойни, тъмни нощи дават началото на рядко и красиво събитие.
Нощес дори в дълбокото има светлина.
Светещи амонити се надигат от бездната.
Амонитите са мекотели, свързани с октопода и калмара.
Тези скафитиди не са по-големи от човешка ръка.
От седмици се събират в крайбрежните дълбини.
В дълбокото тези светлинки може да привлекат планктона за храна.
Но тази вечер те имат различна цел.
Излизат до повърхността, за да се чифтосат.
И скоро се струпват хиляди във всяка плитчина.
Всеки кара съседа си да светне и се образуват вълни от биолуминесценция.
Те имат сложна нервна система,
която контролира фотоцитите - клетките, произвеждащи светлина.
Мъжките се скупчват около по-едрите женски.
Светлинният спектакъл подсказва на женската кой мъжки е най-силен.
Докато усукват тела, двойките координират светлината си.
Ако не смогва на ритъма на женската, мъжкият ще бъде отхвърлен.
Но синхронът е безупречен.
Сега тази двойка ще хвърли хайвер и ще допринесе за следващото поколение.
След оплождането женските оставят яйцата си в плитчините.
Като при повечето главоноги
размножаването е последното действие в краткия им живот.
До сутринта тези светлинки ще са изгубили силата си и ще угаснат.
Тази вълшебна нощ ще е последната им.
По цял свят брегът осигурява идеални условия
безброй животни да се чифтосат, да отгледат потомство и да се хранят.
Отново в плитчините на Зеландия
са се събрали големи групи туарангизаври.
Те се движат и с четирите си перки и плуват почти без усилие,
докато търсят рибните пасажи, които се събират тук през лятото.
Периодично се подават на повърхността, за да вдишат,
преди да продължат подводния си курс.
Но една женска не плува с обичайната си грациозност.
Тя и двегодишното й малко изостават от групата.
Движенията й са затруднени.
И това не остава незабелязано.
Смъртоносен хищник - мозазавърът кайкайфилу.
Изнемогващата женска е изкушаваща мишена.
На по-голяма дълбочина може би няма да е толкова уязвима.
Малкото й играе опасна игра, като се опитва да залиса мозазавъра.
Но й спечелва време.
Майката и рожбата й не са съвсем сами.
Тези индивиди може би имат роднинска връзка
и е в интерес на всички да прогонят мозазавъра кайкайфилу.
Ето я причината за неразположението на женската.
Тя е бременна.
И сега, след година и половина бременност,
тя ражда.
Новороденото е дълго над три метра, почти наполовина на майката е.
Едно от най-едрите новородени за всички времена.
То трябва да излезе на повърхността да поеме първата си глътка въздух.
Този млад туарангизавър може да живее 80 години.
Сега с помощта на семейството си майката може да заеме мястото си на хищник
в едно от най-богатите местообитания на Земята -
моретата край бреговете на нашата праисторическа планета.
В следващия епизод
гигантски динозаври ще се бият за женските сърца в парещите пустини.
А в другия край на света
удивителни специалисти трябва да използват всевъзможни трикове, за да оцелеят
на най-негостоприемните места на планетата Земя.
За да прочетете научните факти зад тези разкази,
посетете страницата на предаването.
Превод на субтитрите Катина Николова