ДЕВІД АТТЕНБОРО ПРЕДСТАВЛЯЄ
Серед надзвичайних істот, які існували в минулому,
найвідоміший – динозавр.
Тиранозавр королівський.
Тварина, яка запалює нашу уяву.
Яка ж це була тварина?
Який мала вигляд? Як жила?
Сучасна наука знайшла відповіді на ці запитання.
І не тільки про тиранозавра,
а й про інші види, які з ним співіснували.
А найновіша комп'ютерна графіка помогла оживити їх на наших очах.
Планета Земля 66 мільйонів років тому.
У небі повно летючих велетнів.
Глибини океанів патрулюють величезні рептилії.
А на суші різноманітні динозаври
борються за виживання.
Тепер ми чимало знаємо про світ, у якому царювали динозаври.
А це їхня історія.
Доісторична планета
Узбережжя
Південні береги великого внутрішнього моря,
яке розділяло Північну Америку.
Сліди наземного хижака найвищого рівня.
Тиранозавр вирішив поплавати.
Порожнисті, наповнені повітрям кістки і сильні задні кінцівки
роблять тиранозаврів першокласними плавцями.
Це дорослий самець з малятами.
Його потомство вже достатньо доросле, щоб вирушити з ним у плавання
на один з багатьох острівків, якими поцятковане узбережжя.
Дорога не далека, та все ж небезпечна.
Мозазавр.
Велетенський морський ящур, удвоє більший за тиранозавра,
з вагою понад п'ятнадцять тонн.
Найбільший хижак на планеті.
Мозазаври переважно харчуються черепахами.
Та цей виводок розігріє йому апетит.
Дорослий тиранозавр навіть у воді
здатен ефективно себе захистити.
Та малеча мусить не відставати.
Тиранозаври втрачають дві третини
виводка з приблизно п'ятнадцяти малят у перший рік їхнього життя.
Залишилося всього четверо.
На острові їх чекає безпека і, можливо, обід.
Тут відкладають яйця гігантські двотонні черепахи.
Та сюди його привабила саме оця.
Вона мертва і тиранозавр унюхав її гнилу плоть.
Якщо він зуміє її перевернути,
то отримає близько дев'ятсот кілограмів легкої здобичі.
У тиранозавра найміцніша щелепа в природному світі.
Він кусає з силою понад п'ять тонн.
Малята теж хочуть скуштувати, але він не ділиться.
Вони повинні самі навчитися полювати.
Однак пляж обіцяє небагато.
Та ближче до вечора ситуація змінюється.
Черепашенята вилуплюються в піску й поспішають до води.
В юних тиранозаврів ідеальне місце для навчання.
Щойно вилуплені черепашки достатньо малі для молодого хижака.
Мисливцю корисно бути допитливим.
Треба багато чого навчитися.
Їжі тут вистачить і на батька, і на маля.
А якщо зазнаєш невдачі,
то завжди можна вкрасти вечерю в когось іншого.
По всьому світу
ці мілководні моря вкривають територію площею 40 мільйонів кв. км.
Значно більшу за найбільший континент.
Завдяки площі й водному багатству
тут знаходимо ще один дуже важливий ареал.
У місцях, де суша сходиться з морем,
поживні речовини піднімаються з глибин і підтримують розмаїте життя.
Особливо на півночі Атлантичного океану,
де великі косяки риб підпливають до берегів.
У таких місцях процвітає і формує велетенські колонії один вид.
Летючі рептилії. Птерозаври.
На пляжах Північної Африки гніздяться сім видів птерозаврів.
Сюди вони прилітають харчуватися, відпочивати й ростити потомство.
Тетидракони добре пристосовані до життя на суші
і не тільки гніздяться, а й лишаються тут, щоб захистити потомство.
А захист малятам точно потрібен.
Дзьоб-кинджал фосфатодракона.
Майже триметровий хижак, який походжає серед колоній
і вичікує нагоди вихопити незахищене маля.
Інші види птерозаврів менш пристосовані до життя на суші.
Вони гніздяться трохи інакше.
Розмішуючи гнізда в місцях, які привертають менше уваги хижаків.
Отакі ізольовані скелі – це те, що треба.
Яйця птерозавра шкірясті, а тому швидко висихають,
тож їх потрібно чимось накрити.
Під купкою водоростей щось ворушиться.
Вилупився крихітний альціон, заввишки кілька сантиметрів
і вагою менше шістдесяти грамів.
Матері лишили яйця тут близько двох місяців тому.
Криком малята синхронізують вилуплення.
Разом їм безпечніше.
Перший інстинкт – дертися вгору.
Птерозавренята з тисяч гнізд збираюся на скелі,
щоб підготуватися до першого польоту.
Поки що в них несформовані крила.
Кістки довгого пальця, які підтримують мембрану крила,
повинні вирівнятися й зімкнутися, а на це піде кілька годин.
Але довго тут лишатися не можна.
Їхні кістки дуже легкі, на 90% наповнені повітрям,
а тому їм потрібно значно менше зусиль, щоб злетіти.
Утім, усе одно потрібно призвичаїтися.
У них буде лише один шанс,
коли прийде час летіти.
Висхідні потоки повітря на вершині можуть допомогти.
Тому потрібно зібратися на краю спиною до вітру
в напрямку материка.
Та ніхто не зважується на стрибок.
Аж раптом один малюк надихає інших на політ.
Вони не летять на пляж у колонію.
Їм потрібно дістатися до вологого лісу за ним.
Барбаридактиль.
Могутній хижий птерозавр, який переважно харчується рибою.
Але малята – дуже легка здобич.
Найпростіший спосіб утечі – скласти крила й полетіти вниз.
Одначе втрата висоти ускладнить їм шлях до лісу.
Аварійна посадка в колонії.
Погане місце для маляти без нагляду.
Щасливець з першої хвилі малят…
усе ще летить у правильному напрямку.
Схованка.
Небагатьом вдається долетіти аж сюди.
Проте
у цьому лісі юні птерозаври знаходять прихисток і харчі.
Тут вони й житимуть наступні п'ять років.
А як підростуть, разом з дорослими
ловитимуть рибу у відкритих водах.
Деякі тварини все життя проводять, ловлячи рибу у відкритому морі,
але інколи припливають до берега з особливою метою.
У водах неподалік затонулого континенту Зеландії,
добігає кінця довга подорож.
Це туаранґізаври –
морські рептилії завдовжки до дев'яти метрів.
Самиця в супроводі шестимісячного маляти.
Одне маля з'являється в неї, може, раз на два роки.
Це великий вклад,
який вимагає міцних стосунків між матір'ю й малям.
Вони з малям подолали довгий шлях до цієї бухти.
І не тільки вони.
Туаранґізаври пливуть сюди з різних куточків півдня Атлантики.
Самці теж збираються тут, щоб покрасуватися перед самицями.
Та основна мета самиць – не залицяння.
У цій бухті є те, чого не можуть дати інші.
Дуже гладенькі, тверді й заокруглені камінці.
Їх обточив потік річкової води, однак знайти їх непросто.
Тут, на дні під водоспадом,
їх дуже багато.
І туаранґізаври мають з чого обрати.
А тоді вони роблять щось незвичайне.
Ковтають їх.
Камінці служать їм як баласт і гастроліти.
Гастроліти залишаться в шлунку,
щоб перемелювати нерозжовану їжу.
Юному туаранґізавру
непросто навчитися ковтати каміння.
Потрібна практика.
А в цей час мати може знайти собі серед самців годящого партнера.
У малого нарешті успіх.
Тепер треба проковтнути якнайбільше камінців.
Коли він виросте, то вернеться по добавку.
Сім'ї пора покинути узбережжя
і вирушити назад у море.
А для молодого туаранґізавра
це важливий крок на шляху до зрілості.
На півдні Європи,
де Атлантичний океан сходиться з великим морем Тетіс,
прибережне життя незрівнянно різноманітне.
Через підвищення рівня моря тут багато підводних острівців
з губками, молюсками й коралами.
Корали користаються з сонця на мілководді
і уживаються з водоростями, які ростуть поміж їхніх тканин.
Вони збирають дрібні частки їжі, що їх приносять сюди океанічні течії.
Міріади морських створінь вкривають тверді породи.
Але на цій скелі чомусь нічого нема.
За нею море різко глибшає.
І саме тут водяться океанічні хижаки…
такі небезпечні для необачних коралових риб.
Але цьому пікнодонту нічого боятися.
Це мозазавр Гоффмана – найнебезпечніший океанічний хижак.
Та він прийшов не їсти, а очиститися.
Мозазаври – велетенські ящури з роздвоєним язиком,
а їхня луска в сезон спарювання стає барвиста.
Тепер пора скинути стару шкіру.
Коли хочеш мати якнайліпший вигляд,
нема нічого кращого, ніж скрабування на все тіло.
Риби й креветки їдять луску, яка з нього злазить.
Виринувши на поверхню, цей морський ящур
наповнює легені повітрям
і розслабляється.
Суперник.
Молодший самець, який претендує на цю територію.
Старший самець важчий – близько п'ятнадцяти тонн.
Але суперник спритніший.
Коли сили суперників рівні, сутичка може виявитися смертоносною.
Мозазаврів знаходять з зубами суперників,
загнаними в череп.
Старший самець вигулькує, щоб вдихнути.
Тепер перевага за ним.
Затягнувши суперника вниз, він може його втопити.
Старший самець переміг.
Поки що він зберіг своє право на цей риф.
Півмісяць над узбережжям Північної Америки.
Спокійної темної ночі стається щось рідкісне й красиве.
Сьогодні навіть на глибині сяє світло.
Мерехтливі амоніти здіймаються з безодні.
Амоніти – молюски, споріднені з восьминогами й кальмарами.
Скафітиди завбільшки з долоню.
Тижнями вони збиралися в прибережних глибинах.
На глибоководді це мерехтіння приваблює планктон, яким вони харчуються.
Та сьогодні амоніти світяться з іншою метою.
Вони випливають на поверхню для спарювання.
Збираються тисячами в косяки.
Сусід засвічується за сусідом, створюючи хвилі біолюмінісценції.
У них складні нервові системи,
які керують фотоцитами – клітинами, що світяться.
Самці штовхаються за місце навколо більших самиць.
Ці демонстрації допомагають тим визначити, хто найкращий партнер.
Пара сплітається в єдине і узгоджує спільне світлове видовище.
Якщо самцеві не вдається відтворити ритм, самиця його відкине.
Ідеальна синхронія.
Відбувається запліднення, яке дасть потомство.
Після запліднення
самиця пливе на мілководдя, де відкладає яйця.
Як і в більшості головоногих,
розмноження – фінальний етап їхнього короткого життя.
До ранку вогники згаснуть і зникнуть.
Ця чарівна ніч для них остання.
По всій планеті узбережжя слугує ідеальним місцем,
у якому безліч тварин розмножується, ростить потомство й харчується.
Повернімося на мілководдя Зеландії,
де зібралася велика група туаранґізаврів.
Вони штовхаються чотирма плавниками і без зусиль пливуть
у пошуках косяків риб, які збираються тут улітку.
Інколи вони виринають на поверхню, щоб вдихнути,
а тоді продовжують підводне плавання.
Та одна самиця пливе не так граційно, як раніше.
Вона зі своїм дворічним малям відстає від групи.
Пливеться їй важко.
І дехто це помітив.
Небезпечний мисливець кайкайфілу.
Неповоротка самиця – спокуслива здобич.
Вона намагається захиститися, пірнувши глибше.
Спроби відволікти мозазавра – небезпечна гра для малого.
Але це дає матері шанс.
Мати з малям не зовсім самі.
Можливо, ці особини споріднені,
і в їхніх інтересах відігнати кайкайфілу якнайдалі.
Ось чому самиця така стривожена.
Вона вагітна.
Після півторарічної вагітності
народжується маля.
Три метри завдовжки – удвоє менше, ніж мати.
Один з найбільших новонароджених усіх часів.
Він повинен випливти на поверхню, щоб уперше вдихнути.
Цей юний туаранґізавр може прожити вісімдесят років.
З підтримкою рідних
маля може зайняти своє місце серед хижаків…
у найбагатшому ареалі на Землі –
у прибережних водах доісторичної планети.
У наступній серії «Доісторичної планети»:
велетенські динозаври борються за самицю в спекотній пустелі.
А на іншому кінці світу
надзвичайні умільці використовують усі свої навички, щоб вижити
у найнегостиннішому місці на планеті.
Щоб дізнатися про наукові витоки цих кадрів,
завітайте на сторінку серіалу «Доісторична планета».
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська