PRESENTERAS AV DAVID ATTENBOROUGH
Ett av de mest anmärkningsvärda djuren som någonsin har levt,
och ett av de kändaste, är en dinosaurie.
Tyrannosaurus rex.
Ett djur som sätter våra tankar i rörelse.
Hurdant djur var det?
Hur såg det ut? Hur levde det?
Nu har vetenskapen besvarat sådana frågor.
Och inte bara om T. rex,
utan även de andra arterna som levde samtidigt som den.
Den senaste bildtekniken låter oss väcka dem till liv igen.
Jorden, 66 miljoner år sedan.
Himlen är fylld av flygande jättar.
Monstruösa reptiler patrullerar havens djup.
Och på land kämpar alla slags dinosaurier
för överlevnad.
Vi vet nu mycket om denna värld som regerades av dinosaurier.
Det här är deras historia.
De södra stränderna av det stora innanhavet
som delar Nordamerika.
Och spår av områdets toppkonsumenter.
En Tyrannosaurus rex är ute och simmar.
Det ihåliga, luftfyllda skelettet och de kraftfulla bakbenen
gör den till en effektiv simmare.
Det här är en vuxen hane och hans unga familj.
Hans avkomma är precis gamla nog att följa med honom på en resa
till en av de många öarna längs kusten.
Det är en kort simtur, men den kan fortfarande vara farlig.
En mosasaurie.
En enorm vattenlevande ödla mer än dubbelt så stor som en tyrannosaurie
och 15 ton tung.
Det är planetens största rovdjur.
Mosasaurier äter vanligtvis sköldpaddor.
Men den här kullen vore ett uppskattat mellanmål.
En fullvuxen T. rex kan försvara sig själv i vattnet.
Men ungarna måste hålla sig nära.
Tyrannosaurus rex förlorar ofta minst två tredjedelar
av sin kull på ungefär 15 ungar under det första året.
Nu är de bara fyra.
Denna ö erbjuder trygghet och föda.
Enorma sköldpaddor på två ton häckar här.
Men det är denna som har lockat hit honom.
Den är död, och tyrannosaurien har vädrat det ruttnande kadavret.
Om han bara kommer åt buken
når han 1 000 kilo kött av det lätta bytet.
T. rex har naturens kraftfullaste käkar
och kan bita med en kraft på över fem ton.
Ungarna är sugna på ett smakprov, men han delar inte med sig.
Det är dags för dem att lära sig jaga själva.
Stranden ser dock inte lovande ut.
Men närmare kvällen börjar saker och ting förändras.
Nykläckta sköldpaddor kläcks ur sanden och börjar rusa mot havet.
T. rex-ungarna har blivit tagna till den perfekta träningsplatsen.
Nykläckta sköldpaddor är perfekt storlek för nybörjare.
Det är bra för jägare att vara nyfikna.
Det finns mycket att lära sig.
Det finns tillräckligt med föda här för båda stora och små.
Om allt annat misslyckas,
kan man alltid stjäla sin middag från någon annan.
Världen över
täcker grundhav som detta 65 miljoner kvadratkilometer.
Långt mer än den största kontinenten.
Detta, och det näringsrika vattnet, gör det till viktiga livsmiljöer.
Var land än möter hav
stiger näringsämnen ur djupet och föder ett rikt djurliv.
Det är särskilt näringsrikt här i norra Atlanten,
där enorma fiskstim kommer nära kusten.
Ett slags djur frodas på sådana platser och bildar väldiga kolonier.
Flygande reptiler. Pterosaurier.
Här på Nordafrikas stränder lever sju olika arter.
De kommer hit för att äta, vila sig och föda upp sina ungar.
Tethydraco är välanpassade för att vara på marken.
Inte bara för att häcka, utan för att skydda sin avkomma.
Och deras ungar behöver verkligen skydd.
Phosphatodracos dolkformade näbb.
Ett närmare tre meter långt rovdjur som tassar omkring i kolonierna
och letar efter en chans att knycka en obevakad unge.
Men vissa pterosaurier är mindre välanpassade för livet på land.
De har en lite annorlunda häckningsstrategi.
De häckar på platser som lockar mindre uppmärksamhet från rovdjur.
Isolerade klippor som de här är perfekta.
Pterosaurieägg är läderartade och kan lätt torka ut,
så de måste täckas.
Under den här högen med sjögräs rör sig något.
En liten Alcione, bara en decimeter hög och 50 gram tung.
Deras mödrar lämnade äggen här för två månader sen.
Deras rop synkroniserar kläckningen.
Ju fler de är, desto säkrare.
Deras första instinkt är att klättra.
Nykläckta ungar från hundratals bon samlas uppe på klippan
för att förbereda sig för sin jungfrufärd.
Men deras vingar är inte fullt utvecklade.
Benen i långfingret som bär upp deras vingmembran
måste först rätas ut och gå ihop, och det kommer att ta några timmar.
Men de kan inte stanna här länge.
Deras skelett är extremt lätt, upp till 90 % luft,
och det gör det lättare att lyfta.
Trots det är provflygningar viktiga.
De har bara en chans att göra det rätt när det är dags att lyfta.
Klippkanten skapar uppvindar, och det kan hjälpa dem.
Så det lönar sig att samlas där i motvind och mot fastlandet.
Men ingen verkar redo att ta språnget.
Tills en unge slutligen får igång dem.
De är inte på väg mot stranden och kolonin där.
De måste ta sig till den dimhöljda skogen bortom den.
Barbaridactylus.
Kraftfulla pterosaurier som vanligtvis fångar fisk.
Men ungarna är för bra för att avstå.
Ett sätt att göra en undanmanöver är att vika in vingarna och dyka.
Men höjdförlusten gör det svårare att nå skogen.
En kraschlandning i kolonin.
Inte en bra plats för en ensam unge.
En tursam överlevare från den första vågen av ungar…
…flyger fortfarande åt rätt håll.
Trygghet.
Få nykläckta ungar kommer så här långt.
Men för dem
erbjuder skogen allt skydd och all föda som en liten pterosaurie behöver.
Det här blir deras hem under de kommande fem åren.
Sedan är de tillräckligt stora för att fiska ute på havet med de fullvuxna.
Vissa vattenlevande djur som fiskar ute på havet hela sitt liv
måste ibland besöka kusten för ett särskilt syfte.
I vattnen utanför den förlorade kontinenten Zeelandia
närmar sig en lång resa sitt slut.
Detta är tuarangisaurier,
en enorm vattenlevande reptil som blir nio meter lång.
Denna hona är med sin sex månader gamla unge.
Hon får som mest bara en unge vartannat år.
Det är en stor investering
som gör bandet mellan mor och unge väldigt viktigt.
Hon har lett sin unge på en lång färd till den här bukten.
Och de är inte ensamma.
Tuarangisaurier kommer hit från hela södra Stilla havet.
Hannar samlas också här för att visa upp sig för honor.
Men just nu är inte deras parningslek den här honans prioritet.
Den här bukten har något som få kan erbjuda.
Stenar som är släta, hårda och runda.
De har nötts ner av vatten i floder, men de är svåra att hitta.
Men under ett vattenfall i dessa lugnvatten finns de i mängder.
Och tuarangisaurierna kan välja och vraka.
Sedan gör de något egendomligt.
De sväljer dem.
Stenarna behöver agera som både ballast och gastroliter.
Gastroliterna blir kvar i deras magar för att mala otuggad mat.
Det är inte lätt för en unge att lära sig svälja dem.
Det krävs lite träning.
Men det är också en chans för hans mor att hitta en lämplig make.
Ungen lyckas till slut.
Nu sväljer han så många som möjligt.
Han kommer tillbaka efter fler allteftersom han blir större.
Det är dags för familjen att lämna kusten och simma ut till havs för att hitta mat.
För den unga tuarangisaurien
är det ett viktigt steg på väg mot mogen ålder.
I Sydeuropa, där Atlanten möter det stora Tethyshavet,
hittar vi kanske mest mångfald av alla kustområden.
Stigande havsnivåer betyder att det finns ett otal översvämmade öar
som är täckta med havssvampar, musslor och koraller.
Korallerna drar nytta av solljuset i dessa grunda vatten
och bildar partnerskap med alger som växer i deras vävnader.
De samlar in små partiklar med mat som flyter i havsströmmen.
En mängd av dessa vattenlevande varelser täcker de massiva klipporna.
Men en klippa är förvånansvärt kal.
Bortom den finns ett brant stup och djuphavet,
som är hem åt havsrovdjur…
…och faror för oförsiktiga fiskar.
Men den här pyknodonten har inget att frukta.
Detta är Mosasaurus hoffmannii, havets farligaste rovdjur.
Men han är inte här för att äta. Han är för att putsas.
Mosasaurier är jätteödlor med den typiska kluvna tungan
och under parningssäsongen även färggrant skinn.
Nu är det dags att ömsa det gamla skinnet.
Och när man behöver se fin ut
går inget upp emot en kroppsskrubbning.
Fiskar och räkor plockar det ömsade skinnet.
Genom att vila nära ytan kan denna havsgående ödla
fylla sina lungor
och slappna av.
En rival.
En yngre hane är ute efter hans revir.
Den äldre är tyngre, över 15 ton.
Men hans rival är rörligare.
En så här jämn uppgörelse kan få dödlig utgång.
Mosasaurier har hittats med splittrade tänder från rivaler
i sina skallar.
Den gamla hanen tar ett andetag.
Nu har han övertaget.
Han kan dränka sin rival genom att dra ner honom.
Den gamla hanen har segrat.
Hans revir tillhör fortfarande honom, åtminstone för stunden.
Det är halvmåne över Nordamerikas kust.
De lugna, mörka nätterna som följer utlöser en sällsynt och vacker händelse.
Inatt finns det till och med ljus nere i djupet.
Lysande ammoniter stiger ur avgrunden.
Ammoniter är mollusker och besläktade med bläckfiskar.
Dessa skafiter blir inte större än din hand.
De har samlats i djupen längs kusten i flera veckor.
Nere i avgrunden lockar ljusen till sig plankton att äta.
Men inatt tjänar de ett annat syfte.
De har blivit dragna till ytan för att para sig.
Snart finns det tusentals i varje stim.
Grannarna triggar varandra och skapar vågor av bioluminiscens.
De har komplexa nervsystem
som kontrollerar ljusproducerande celler vid namn fotocyter.
Hanarna trängs för att få en plats nära de större honorna.
Deras uppvisningar säger henne vilken som är den bästa maken.
När paren slingrar sig samman koordinerar de sina ljus.
Om han inte kan matcha hennes rytm, kommer han att avvisas.
Men de är perfekt synkroniserade.
Det här paret kommer nu att leka och alstra nästa generation.
Efter befruktningen
simmar honorna mot grunden för att utsöndra sina ägg.
Precis som de flesta bläckfiskar
är leken det sista de gör under sina korta liv.
Innan gryningen har dessa ljus redan slocknat.
Denna magiska natt blir deras sista.
Världen över är kusten den perfekta platsen
för ett otal arter att para sig, fostra sina ungar och äta sig mätta.
I Zeelandias grunda vatten
har stora grupper med tuarangisaurier samlats.
De driver sig framåt med sina fyra fenor och färdas nästan utan ansträngning
för att hitta fiskstimmen som samlas här på sommaren.
Ibland kommer de upp för att andas
innan de fortsätter sin resa under ytan.
Men en hona simmar inte med sin vanliga elegans.
Hon och hennes tvååriga unge släpar efter resten av gruppen.
Hon rör sig mödosamt.
Och det har inte passerat obemärkt.
En dödlig jägare –Kaikaifilu.
Den kämpande honan är ett frestande mål.
En djupdykning kan göra henne mindre sårbar.
Att försöka distrahera mosasaurien är ett farligt spel för ungen.
Men den vinner tid.
Modern och ungen är inte helt ensamma.
Dessa individer kan vara släkt,
och det är i deras intresse att driva iväg Kaikaifilu.
Det här är anledningen till honans tydliga utmattning.
Hon är gravid.
Och nu, efter 18 månaders graviditet:
en unge.
Över tre meter lång, nästan hälften så lång som sin mor.
En av de största nyfödda ungarna någonsin.
Den måste komma till ytan för att ta sitt första andetag.
Denna unga tuarangisaurie kan leva upp till 80 år.
Nu kan hon, med hjälp av sin familj, ta sin plats som rovdjur…
…i en av jordens rikaste livsmiljöer:
haven runt kusterna på vår förhistoriska planet.
I nästa avsnitt
brottas enorma dinosaurier om makar i stekheta öknar.
Och världen över
måste anmärkningsvärda specialister använda alla knep för att överleva
på jordens mest ogästvänliga platser.
Om du vill upptäcka vetenskapen bakom historierna
kan du gå till vår hemsida.
Undertexter: Borgir Ahlström