STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
Bez šaubām, viens no visu laiku ievērojamākajiem dzīvniekiem
un noteikti viens no slavenākajiem ir dinozaurs.
Karaliskais tiranozaurs.
Dzīvnieks, kas rosina mūsu iztēli.
Kas tas bija par dzīvnieku?
Kā tas izskatījās? Kā tas dzīvoja?
Tagad zinātniskie pētījumi uz šādiem jautājumiem ir snieguši atbildi.
Un ne tikai par karalisko tiranozauru,
bet arī par citām sugām, kas dzīvoja tam līdzās.
Un jaunākās attēlveidošanas tehnoloģijas ļauj mums tos visus iedzīvināt.
Planēta Zeme pirms 66 miljoniem gadu.
Debesis piepilda lidojoši milži.
Jūru dzelmē patrulē milzīgi rāpuļi.
Un uz sauszemes visu veidu dinozauri
cīnās par izdzīvošanu.
Tagad mēs daudz ko zinām par pasauli, kurā valdīja dinozauri.
Šis ir viņu stāsts.
Piekrastes
Ziemeļameriku sadalošās Lielās iekšzemes jūras dienvidu piekraste.
Un sauszemes varenākā plēsoņas pēdas.
Karaliskais tiranozaurs ir devies peldējumā.
Dobie, ar gaisu pildītie kauli un spēcīgās pakaļkājas
padara karaliskos tiranozaurus par ļoti labiem peldētājiem.
Šis ir pieaudzis tēviņš ar saviem mazuļiem.
Viņa pēcnācēji tagad ir pietiekami veci, lai sekotu viņam ceļā
uz vienu no daudzajām salām, kas izkaisītas gar piekrasti.
Posms, kas jāšķērso, ir visai īss, taču tas tik un tā var būt bīstams.
Mozazaurs.
Milzīga jūras ķirzaka, kas ir divreiz lielāka par tiranozauru
un sver vairāk nekā 15 tonnas.
Tā ir planētas lielākā plēsoņa.
Mozazaura ēdienkartē parasti ir bruņurupuči.
Bet šie mazuļi tam varētu būt garda uzkoda.
Pieaudzis karaliskais tiranozaurs pat ūdenī
joprojām var sevi teicami aizstāvēt.
Bet mazuļiem jāpaliek viņa tuvumā.
Pirmajā gadā karaliskie tiranozauri bieži zaudē vismaz divas trešdaļas
no sākotnējā, aptuveni 15 mazuļu lielā, metiena.
Tagad ir atlikuši tikai četri.
Sala sniedz drošību un iespēju tikt pie barības.
Milzīgie, divas tonnas smagie bruņurupuči šeit ligzdo.
Bet tiranozauru šurp atvilināja tieši šis.
Tas ir nobeidzies, un tiranozaurs ir saodis tā pūstošo ķermeni.
Tiekot pie pavēderes,
tiranozaurs iegūtu vairāk nekā 900 kilogramu viegli pieejamas gaļas.
Karaliskajam tiranozauram ir spēcīgākie žokļi dabā.
Tas spēj kost ar vairāk nekā piecu tonnu lielu spēku.
Arī mazuļi grib nogaršot gaļu, bet viņš nedalās.
Ir pienācis laiks iemācīties medīt pašiem.
Tomēr pludmale neizskatās diez ko daudzsološa.
Bet, tuvojoties vakaram, apstākļi sāk mainīties.
No smiltīm lien laukā izšķīlušies bruņurupuču mazuļi un steidzas uz jūru.
Jaunie karaliskie tiranozauri ir atvesti uz ideālu mācību laukumu.
Tikko izšķīlušies bruņurupuči ir tieši tik lieli, lai jaunuļi spētu tos nomedīt.
Ikvienam medniekam atmaksājas būt zinātkāram.
Te ir daudz, ko mācīties.
Un šeit ir gana daudz barības, lai pietiktu gan tēvam, gan mazuļiem.
Un, ja visi striķi trūkst,
vakariņas vienmēr var nozagt kādam citam.
Visā pasaulē
seklās piekrastes jūras aptver teritoriju 64 miljonu kvadrātkilometru platībā.
Daudz vairāk nekā lielākais kontinents.
Šie barības vielām bagātie ūdeņi
ir ļoti svarīgs biotops.
Visur, kur zeme satiekas ar jūru,
no dziļumiem paceļas barības vielas, veicinot dzīvās dabas pārpilnību.
Īpaši bagātīga tā ir šeit, Ziemeļatlantijā,
kur milzīgi zivju bari piepeld tuvu krastam.
Šīs vietas īpaši patīk noteiktiem dzīvniekiem, kas veido milzīgas kolonijas.
Lidojošie rāpuļi. Pterozauri.
Šeit, Ziemeļāfrikas liedagos, ir septiņu sugu pterozauri.
Tie šeit ierodas, lai barotos, atpūstos un uzaudzinātu mazuļus.
Tetidraki ir labi pielāgojušies, lai uzturētos uz zemes,
un šeit ne tikai ligzdo, bet arī paliek, lai aizsargātu pēcnācējus.
Un viņu mazuļiem noteikti ir vajadzīga aizsardzība.
Fosfatodraka asais knābis.
275 cm garais plēsoņa lavās pa šīm kolonijām,
meklējot izdevību sakampt tikko izšķīlušos neapsargātu mazuli.
Bet dažu sugu pterozauri ir mazāk piemērojušies dzīvei uz sauszemes.
Tiem ir nedaudz citāda ligzdošanas stratēģija.
Tie veido ligzdas vietās, kas plēsēju uzmanību piesaista mazāk.
Šādas atsevišķi stāvošas klintis ir ideāli piemērotas.
Pterozauru olas ir ādainas un var viegli izžūt,
tāpēc tās ir jāapsedz.
Zem šīs jūraszāļu kaudzes kaut kas knosās.
Tikko izšķīlies alciona mazulītis, kas ir tikai kādus 10 cm garš
un sver mazāk nekā 55 gramus.
Šo mazuļu mātes te izdēja olas pirms apmēram diviem mēnešiem.
Savstarpējā sasaukšanās sinhronizē šķilšanos.
Bariņā ir drošāk.
Viņu pirmais instinkts ir rāpties augstāk.
Tikko izšķīlušies mazuļi no simtiem ligzdu sapulcējas klintsaugšā,
lai sagatavotos pirmajam lidojumam.
Bet viņu spārni vēl nav pilnībā izveidojušies.
Garā pirksta kauliem, kas balsta spārnu membrānu,
vispirms jāiztaisnojas un jāsavienojas, un tas prasīs dažas stundas.
Bet ilgi viņi te palikt nevar.
Viņu kauli ir ārkārtīgi viegli - līdz pat 90 % to tilpuma veido gaiss -,
tāpēc pacelšanās prasa mazāku piepūli.
Bet izmēģinājuma lidojumi tik un tā ir būtiski.
Būs tikai viena iespēja izdarīt visu, kā nākas,
kad pienāks laiks pacelties.
Klints mala rada augšupejošas gaisa plūsmas, un tās var palīdzēt.
Tātad ir prātīgi sapulcēties valdošo vēju un kontinenta pusē.
Taču šķiet, ka neviens nav gatavs mesties nezināmajā.
Līdz beidzot kāds jaunulis rāda piemēru, kam seko visi pārējie.
Viņi nedodas uz pludmali un tās koloniju.
Viņiem ir jānokļūst miglā tītajā mežā, kas atrodas tālumā.
Barbaridaktili.
Šie varenie plēsīgie pterozauri parasti ķer zivis,
bet tikko izšķīlušies mazuļi ir pārāk gardi, lai tos laistu garām.
Viens no veidiem, kā izvairīties, ir vienkārši sakļaut spārnus un pikēt.
Taču, zaudējot augstumu, būs grūtāk sasniegt mežu.
Avārijas nosēšanās kolonijā.
Mazulim vienam te nav, ko meklēt.
Laimīgais izdzīvojušais no pirmā šķilšanās viļņa…
joprojām lido pareizajā virzienā.
Patvērums.
No mazuļiem, kas pameta klinti, līdz šejienei nokļūst tikai daži.
Bet šiem jaunajiem pterozauriem mežs sniedz vajadzīgo patvērumu un barību.
Turpmākos piecus gadus šīs būs viņu mājas.
Tad viņi būs pietiekami lieli, lai pievienotos pieaugušajiem
un ķertu zivis atklātā okeānā.
Dažiem jūras dzīvniekiem, kas pavada dzīvi, ķerot jūrā zivis,
laiku pa laikam ir jāatpeld uz piekrasti kāda īpaša nolūka dēļ.
Nogrimušā Zēlandijas kontinenta ūdeņos
beidzas kāds garš ceļojums.
Šie ir tuarangizauri,
milzīgi jūras rāpuļi, kas ir gandrīz deviņus metrus gari.
Šo mātīti pavada viņas aptuveni pusgadu vecais mazulis.
Viņai dzimst tikai viens mazulis apmēram reizi divos gados.
Uz spēles ir likts daudz,
tāpēc saikne starp māti un mazuli ir ļoti svarīga.
Viņa ir atvedusi savu atvasi uz šo kilometriem tālo līci.
Un viņi nav vienīgie.
Tuarangizauri te ierodas no visas Klusā okeāna dienvidu daļas.
Šeit pulcējas arī tēviņi, lai izrādītos mātītēm.
Bet riests pagaidām nav mātīšu prioritāte.
Šajā līcī ir kas tāds, ko var atrast reti kur.
Oļi, kas ir īpaši gludi, cieti un noapaļoti.
Tos ir nogludinājis upes ūdens tecējums, bet tos ir grūti atrast.
Taču šeit, ūdenskrituma pakājē,
to ir gana daudz.
Un tuarangizauri var izvēlēties.
Tad viņi izdara kaut ko pārsteidzošu.
Viņi tos norij.
Šie akmeņi viņiem kalpo gan balastam, gan guzas piepildīšanai.
Šie gastrolīti paliks viņu kuņģī,
lai samaltu nesakošļāto barību.
Jaunulim, pirmoreiz mācoties norīt oļus, neklājas viegli.
Ir mazliet jāpavingrinās.
Bet viņa mātei te ir arī iespēja atrast starp tēviņiem piemērotu partneri.
Jaunulis beidzot gūst panākumus.
Nu viņš norīs, cik spēs.
Un, kad paaugsies, atgriezīsies te pēc papildinājuma.
Nu ir laiks ģimenei piekrasti pamest
un doties atpakaļ jūrā, lai barotos.
Un jaunajam tuarangizauram
tas ir svarīgs solis ceļā uz pieaugušā dzīvi.
Dienvideiropā,
kur Atlantijas okeāns satiekas ar lielo Tetisa okeānu,
piekrastē sastopama, iespējams, lielākā dzīvības daudzveidība.
Jūras līmeņa celšanās nozīmē, ka te ir neskaitāmas applūdušas salas,
ko klāj sūkļi, gliemenes un koraļļi.
Koraļļi šajā seklumā izmanto saules gaismu,
veidojot savienību ar aļģēm, kas aug to audos.
Tie savāc sīkās barības daļiņas, ko nes okeāna straumes.
Neskaitāmi tūkstoši šo jūras radību pārklāj klintis no vienas vietas.
Bet viena klints šeit izskatās pārsteidzoši kaila.
Aiz tās ir stāva bezdibeņa siena un dziļā jūra,
okeāna plēsēju mājvieta…
un briesmas neuzmanīgām rifu zivīm.
Taču šai piknodontu kārtas zivij nav jābaidās.
Šis ir Hofmaņa mozazaurs, okeāna nāvējošākais plēsoņa.
Bet viņš te nav, lai ēstu. Viņš ir ieradies, lai tiktu notīrīts.
Mozazauri ir milzu ķirzakas, un tiem ir gan šķeltā ķirzakas mēle,
gan - pārošanās sezonā - krāsainā ķirzakas āda.
Pienācis laiks veco ādu nomest.
Un, ja ir jāizskatās labi,
vislabāk palīdz visa ķermeņa norīvēšana.
Zivis un garneles noskrubina viņa vecās zvīņas.
Atpūšoties pie virsmas, šī gaisu elpojošā jūras ķirzaka
var piepildīt plaušas
un atslābināties.
Sāncensis.
Jaunāks tēviņš, kas iekārojis šo teritoriju.
Vecais tēviņš ir smagāks. Viņš sver vairāk nekā 15 tonnas.
Bet viņa sāncensis ir izveicīgāks.
Ja spēku samērs ir tik līdzīgs kā šiem, cīņa var būt nāvējoša.
Ir atrasti mozazauri ar galvaskausā ietriektiem sāncenša zobiem.
Vecais tēviņš ievelk elpu.
Tagad viņam ir priekšrocība.
Velkot sāncensi lejup, viņš var to noslīcināt.
Vecais tēviņš ir uzvarējis.
Vismaz pagaidām šis rifs joprojām ir viņa teritorija.
Augošs mēness Ziemeļamerikas piekrastē.
Turpmākajās mierīgajās, tumšajās naktīs risināsies kāds rets un skaists notikums.
Šonakt pat dziļumā ir gaisma.
No dzelmes paceļas mirdzoši amonīti.
Amonīti ir moluski, kas radniecīgi astoņkājiem un kalmāriem.
Šie skafitīdi nav lielāki par cilvēka plaukstu.
Jau nedēļām ilgi tie ir pulcējušies piekrastes dzelmē.
Dziļumā šī gaisma palīdz pievilināt planktonu, lai barotos.
Bet šonakt tā kalpo citam mērķim.
Uz virsmu tos atvilinājusi pārošanās dziņa.
Un drīz katrā sēklī to ir tūkstošiem.
Kaimiņš liek iemirdzēties kaimiņam, radot bioluminiscences viļņus.
Tiem ir sarežģīta nervu sistēma,
kas regulē gaismu ražojošās šūnas, ko sauc par fotocītiem.
Tēviņi grūstās par vietu ap lielākajām mātītēm.
Šī dižošanās parāda, kurš ir spēcīgākais un kurš ir labākais pārošanās partneris.
Kad pāri savijas, tie savu mirdzošo izrādīšanos saskaņo.
Ja tēviņš nespēs precīzi pielāgoties mātītes ritmam, viņš tiks atraidīts.
Bet te saskaņa ir ideāla.
Tagad šis pāris nārstos un radīs nākamo paaudzi.
Pēc apaugļošanās mātītes dodas seklumā, lai iznērstu ikrus.
Tāpat kā vairumam galvkāju,
pārošanās ir to īsā mūža nobeigums.
Kad atausīs rīts, šīs gaismas būs izdzisušas un nomirušas.
Šī maģiskā nakts tiem būs pēdējā.
Visā pasaulē piekraste ir ideāla vieta
neskaitāmiem dzīvniekiem, lai pārotos, audzinātu mazuļus un barotos.
Zēlandijas seklajos ūdeņos
ir sapulcējušās lielas tuarangizauru grupas.
Viņi airējas ar visām četrām spurām un pārvietojas gandrīz bez piepūles,
lai atrastu zivju barus, kas šeit pulcējas vasarā.
Ik pa laikam viņi izbāž galvu, lai iekamptu gaisu,
un tad turpina traukties tālāk zem ūdens.
Bet viena mātīte peld smagnējāk nekā parasti.
Viņa un viņas divgadīgais mazulis no pārējās grupas atpaliek.
Viņa kustas ar piepūli.
Un tas nav palicis nepamanīts.
Nāvējošs mednieks - kaikaifilu.
Acīmredzami nogurusi mātīte ir vilinošs mērķis.
Ienirstot dziļākos ūdeņos, viņa būtu labāk aizsargāta.
Mazulim censties novērst mozazaura uzmanību ir bīstama taktika.
Bet tas ļauj iegūt laiku.
Māte un mazulis nav gluži vieni.
Šie indivīdi var būt saistīti,
un aizdzīt kaikaifilu ir viņu visu interesēs.
Lūk, kāpēc mātīte ir tik nomocījusies.
Viņa ir grūsna.
Un nu, pēc pusotru gadu ilgas grūsnības, -
mazulis.
Vairāk nekā trīs metrus garš - gandrīz uz pusi tik garš kā māte.
Viens no visu laiku lielākajiem mazuļiem.
Viņam ir jānokļūst līdz virsmai, lai ievilktu pirmo elpu.
Šis jaunais tuarangizaurs varētu nodzīvot 80 gadus.
Tagad, ģimenes atbalstīts,
viņš var ieņemt savu plēsoņas vietu…
vienā no bagātākajiem biotopiem uz Zemes -
jūrās ap mūsu aizvēsturiskās planētas krastiem.
Nākamajā sērijā:
milzu dinozauri svelmainos tuksnešos cīnās par iespēju pāroties.
Un visā pasaulē
apķērīgiem dzīvniekiem ir jāliek lietā visas iespējamās gudrības, lai izdzīvotu
visneviesmīlīgākajās vietās uz Zemes.
Lai uzzinātu vairāk par atklājumiem, kas ir šo stāstu pamatā,
apmeklējiet seriāla Prehistoric Planet interneta vietni.
Tulkojusi Aija Apse