- בהגשתו של דייוויד אטנבורו -
אין ספק שאחד מבעלי החיים המופלאים ביותר שחי אי פעם,
ולבטח אחד המפורסמים ביותר, הוא דינוזאור.
טירנוזאורוס רקס.
בעל חיים שמצית את הדמיון של כולנו.
איזה מין בעל חיים הוא היה?
איך הוא נראה? איך הוא חי?
המחקר המדעי ענה על שאלות כגון אלה.
ולא רק ביחס לטי-רקס,
אלא גם כן ביחס לזנים אחרים שחיו לצדו.
וטכנולוגיית הדימות החדישה ביותר מאפשרת לנו להקים לתחייה את כולם.
כדור הארץ, לפני 66 מיליון שנה.
השמים מלאים בענקים מעופפים.
בימים, זוחלים מפלצתיים מסיירים במעמקים.
וביבשה, דינוזאורים מכל המינים,
כולם מתמודדים במאבק לשרוד.
אנחנו יודעים כיום הרבה כל כך על עולם שנשלט בידי הדינוזאורים.
זהו סיפורם.
- "חופים" -
החופים הדרומיים של הים הפנימי הגדול
שמפצל את אמריקה הצפונית.
ועקבות של טורף העל של היבשה.
טירנוזאורוס רקס שוחה.
עצמות חלולות ומלאות אוויר ורגליים אחוריות חזקות
הופכות את הטי-רקס לשחיינים טובים מאוד.
זה זכר בוגר עם משפחתו הצעירה.
הצאצאים שלו מספיק גדולים עכשיו כדי לעקוב אחריו במסע
לאחד מהאיים הרבים מול החוף הזה.
זאת חציה קצרה למדי, אבל היא עדיין עלולה להיות מסוכנת.
מוזאזאורוס.
לטאה ימית ענקית שגדולה מהטירנוזאור פי שניים ויותר
ושוקלת יותר מ-15 טונות.
זה הטורף הגדול ביותר בעולם.
התפריט של המוזאזאורוס כולל בעיקר צבים.
אבל הצאצאים האלה יהיו חטיף שיתקבל בברכה.
טי-רקס בוגר, אפילו במים,
עדיין מסוגל להגן על עצמו ביעילות רבה.
אבל הצעירים חייבים להיצמד אליו.
טירנוזאורוס רקס מאבד תכופות לפחות שני שלישים
מהשגר המקורי שכולל כ-15 בשנה הראשונה.
כעת נותרו רק ארבעה.
האי מציע ביטחון ואת ההבטחה למזון.
צבים ענקיים במשקל שתי טונות באו לכאן לקנן.
אבל זה הצב שמשך אותו לכאן.
הוא מת, והטירנוזאור הריח את גופתו המרקיבה.
אם הוא יצליח להגיע לבטן הרכה,
הוא ייהנה מיותר מ-900 ק"ג של בשר קל להשגה.
לטי-רקס יש את הלסתות הכי חזקות בטבע.
והוא מסוגל לנשוך בעוצמה של יותר מחמש טונות.
הצעירים להוטים לאכול, אבל הוא לא חולק את זה.
הגיע הזמן שהם ילמדו לצוד בעצמם.
אבל החוף לא נראה מבטיח במיוחד.
אבל כשהערב יורד, דברים מתחילים להשתנות.
צבים קטנטנים מתחילים להגיח מתוך החול ולרוץ לעבר הים.
הטי-רקס הצעיר הגיע לשטח אימונים אידיאלי.
צבים שזה עתה בקעו הם בגודל מושלם לטירון.
לכל צייד משתלם להיות חקרני.
יש הרבה מה ללמוד.
ויש כאן מספיק מזון כדי לספק הן את ההורה והן את הצעירים.
ואם הכול נכשל,
תמיד אפשר לגנוב ארוחת ערב ממישהו אחר.
בצדו השני של העולם,
מי החופים הרדודים האלה מכסים שטח של יותר מ-40 מיליון קמ"ר.
שטח גדול בהרבה מהיבשת הגדולה ביותר.
זה, בשילוב עם השפע שיש במים,
הופכים את זה לבית גידול חשוב מאוד.
בכל מקום שבו היבשה פוגשת את הים,
חומרים מזינים עולים מהמעמקים ומזינים שפע של צורות חיים.
המים עשירים בעיקר כאן, בצפון האוקיינוס האטלנטי,
היכן שלהקות דגים ענקיות מתקרבות לחוף.
בעל חיים אחד מסוים משגשג במקומות שכאלה ויוצר מושבות ענק.
זוחלים מעופפים. פטרוזאורים.
כאן, בחופי אפריקה הצפונית, ישנם שבעה זנים שונים שלהם.
הם באים לכאן כדי לאכול, כדי לנוח וכדי לגדל את צאצאיהם.
הטתידראקו מותאמים היטב לבלות זמן על הקרקע
ולא רק להקים כאן את הקנים שלהם, אלא גם להישאר ולהגן על השגר שלהם.
והצעירים שלהם בהחלט זקוקים להגנה.
מקור הפגיון של פוספטודראקו.
טורף בגובה 2.75 מטר שעוקב אחרי המושבות האלה,
ומחכה להזדמנות לחטוף אבקוע לא מוגן.
אבל ישנם סוגים של פטרוזאורים שפחות מותאמים לחיים על היבשה.
יש להם אסטרטגיית קינון שונה במעט.
הם בונים את הקנים שלהם במקום שימשוך פחות תשומת לב של טורפים.
צוקים מבודדים כמו אלה הם אידיאליים.
ביצי הפטרוזאור גלדניות ויכולות להתייבש בקלות,
כך שחייבים לכסות אותן.
מתחת לערמת אצות הים הזאת מתנועע משהו.
אבקוע זעיר של אלקיונה, גובהו כמה ס"מ בלבד
והוא שוקל פחות מ-55 גרם.
האימהות השאירו את הביצים כאן לפני כחודשיים.
הקריאות זה לזה מסנכרנות את הבקיעה.
מספרים גדולים מספקים ביטחון.
האינסטינקט הראשוני שלהם הוא לטפס.
אבקועים ממאות קנים מתקבצים על פסגת הצוק
כדי להתכונן לטיסה הראשונה שלהם.
אבל הכנפיים שלהם עדיין לא מפותחות.
העצמות של האצבע הארוכה שתומכת בקרום הכנפיים שלהם
חייבות תחילה להתיישר ולהתחבר יחד, וזה ייקח כמה שעות.
אבל הם לא יכולים להישאר כאן זמן רב.
העצמות שלהם קלות באופן קיצוני, כ-90 אחוז מהן הם אוויר,
וזה הופך את המאמץ שדרוש כדי להמריא לקל בהרבה.
למרות זאת חיוני לבצע טיסות ניסוי.
הם יקבלו רק הזדמנות אחת לעשות את זה נכון
כשיגיע הרגע להמריא.
קצה הצוק יוצר תנועות אוויר כלפי מעלה, וזה יכול לעזור.
אז משתלם להתקבץ שם, עם פנים לעבר הרוחות
ולעבר היבשה.
אבל נראה שאף אחד מהם לא מוכן לזנק.
עד שסוף סוף אחד הצעירים משגר את כולם לדרכם.
הם לא עפים לעבר החוף והמושבה.
הם צריכים להגיע ליער הערפל שנמצא מעבר לחוף.
ברברידקטילוס.
פטרוזאורים טורפים חזקים שלרוב ניזונים מדגים.
אבל האבקועים הם הזדמנות טובה מכדי לפספס.
דרך אחת להתחמק היא פשוט לקפל את הכנפיים וליפול.
אבל אובדן גובה יקשה עליהם להגיע ליערות.
נחיתת אונס במושבה.
זה לא מקום שמתאים לאבקוע בודד.
ניצול בר-מזל מגל האבקועים הראשון...
עדיין עף בכיוון הנכון.
מסתור.
מבין האבקועים שהתעופפו, מעטים מגיעים עד הלום.
אבל עבורם
היער הזה מספק את המקלט ואת המזון שפטרוזאור צעיר צריך.
לחמש השנים הבאות זה יהיה הבית שלהם.
אז הם יהיו גדולים דיים כדי להצטרף לבוגרים
ולדוג דגים בים הפתוח.
חיות ימיות מסוימות שמבלות את כל חייהן בדיג בלב ים
חייבות לבקר בחוף מדי פעם למטרה ספציפית מאוד.
במים מול היבשת זילנדיה ששקועה במים,
מסע ארוך מגיע לקצו.
אלה טואראנגיזאורים,
סוג של זוחל ימי ענק שאורכו כתשעה מטרים.
את הנקבה מלווה הגור שלה, בן כחצי שנה.
לכל היותר יהיה לה צאצא אחד פעם בשנתיים.
זאת השקעה עצומה,
והשקעה שהופכת את הקשר בין האימא לצאצא לחשוב מאוד.
היא עברה ק"מ רבים עם הגור שלה כדי להגיע למפרץ המסוים הזה.
והם לא לבד.
טואראנגיזאורים מגיעים לכאן מכל רחבי דרום האוקיינוס השקט.
גם זכרים באים לכאן כדי להציג את יכולותיהם מול נקבות.
אבל לעת עתה חיזור לא נמצא בראש סדר העדיפויות של הנקבה.
במפרץ הזה יש משהו שמפרצים מעטים אחרים יכולים לספק.
חלוקי אבן שהם חלקים, קשים ועגולים במיוחד.
מי הנהר שחקו אותם, אבל הם נדירים.
כאן לעומת זאת, בבריכה שמתחת למפל,
יש שפע מהם.
ולטואראנגיזאורים יש מבחר.
אז הם עושים משהו מדהים למדי.
הם בולעים אותם.
הם זקוקים לאבנים הן כזיבורית והן כאבני קורקבן.
גסטרוליטים שיישארו בקיבות שלהם
כדי לטחון את האוכל שלא נלעס.
לצאצא
לא קל ללמוד לבלוע חלוקי אבן בפעם הראשונה.
זה דורש מעט תרגול.
אבל זאת גם הזדמנות לאימא למצוא בן זוג מתאים בקרב הזכרים.
מבחינת הגור, סוף סוף הצלחה.
כעת הוא יבלע כמה שיותר.
וכשהוא יתבגר, הוא יחזור לכאן לבלוע עוד.
הגיע זמנה של המשפחה לעזוב את החוף
ולחזור לים כדי לאכול.
ועבור הטואראנגיזאור הצעיר,
זהו צעד חשוב בדרכו לבגרות.
בדרומה של אירופה,
במקום שבו האוקיינוס האטלנטי פוגש את ים טתיס הגדול,
החיים בחוף מגיעים לשיא הגיוון שלהם.
משמעות מפלס הים העולה היא שיש אין ספור איים שקועים
שמכוסים בספוגים, בצדפות ובאלמוגים.
האלמוגים מנצלים את אור השמש במים הרדודים הללו,
ויוצרים שותפויות עם אצות שגדלות בין הרקמות שלהם.
הם אוספים חלקיקי מזון זעירים שצפים בזרמי האוקיינוס.
מספרים עצומים של יצורי הים האלה מצפים את הסלעים הקשים.
אבל סלע אחד כאן נראה עירום באופן מפתיע.
מעבר לו נמצאים ירידה תלולה והים העמוק,
בית לטורפים ימיים...
וסכנה לדג שונית חסר זהירות.
אבל לדג הפיקנודונט הזה אין סיבה לדאגה.
זהו מוזאזאורוס הופמאני, הטורף הקטלני ביותר באוקיינוס.
אבל הוא לא בא כדי לאכול. הוא בא כדי לעבור ניקוי.
המוזאזאורוסים הם לטאות ענק ויש להם לשון מפוצלת של לטאה,
ובמהלך עונת החיזור, גם עור ססגוני של לטאה.
כעת הגיע הזמן להשיל את העור הישן.
וכשאתה צריך להיראות במיטבך,
רק ניקוי גוף כללי יעשה את העבודה.
דגים וחסילונים מלקטים קשקשים שהוא השיל מגופו.
מנוחה על פני המים מאפשרת ללטאה הימית ונושמת האוויר הזאת
למלא את ריאותיה,
ולהירגע.
יריב.
זכר צעיר יותר שרוצה את הטריטוריה שלו.
הזכר הזקן כבד יותר, שוקל יותר מ-15 טונות.
אבל היריב זריז יותר.
כשהכוחות כה מאוזנים, הקרבות עלולים להיות קטלניים.
מוזאזאורוסים נמצאו כשהשיניים המנותצות של יריביהם
נעוצות בתוך גולגולתם.
הזכר הזקן חוטף נשימה.
כעת יש לו יתרון.
בכך שהוא גורר את יריבו למטה הוא יכול להטביע אותו.
הזכר הזקן ניצח.
לעת עתה לפחות השונית הזאת עדיין הטריטוריה שלו.
הסהר עולה מעל חופה של אמריקה הצפונית.
הלילות החשוכים והרגועים שבאים בעקבותיו גורמים אירוע נדיר ויפהפה.
הלילה, אפילו במעמקים, יש אור.
אמוניטים זוהרים עולים מהמצולות.
אמוניטים הם רכיכות בעלות קרבה משפחתית לתמנון ולדיונון.
הסילוניות האלה אינן גדולות יותר מכף יד אנושית.
במשך שבועות הן התקבצו במצולות מול החוף.
במעמקים האורות האלה עשויים לפתות פלנקטון כמזון.
אבל הלילה הם משרתים מטרה שונה.
הם נמשכו לפני המים כדי להזדווג.
ועד מהרה יש אלפים בכל להקה.
שכן מעורר שכן, וכך נוצרים גלים של הארה ביולוגית.
יש להם מערכות עצבים מורכבות,
ששולטות בתאים מפיקי אור שנקראים פוטוציטים.
הזכרים נאבקים על מקום מסביב לנקבות הגדולות יותר.
רמזים ממפגני הראווה שלהם אומרים לה מי הכי חזק ומי בן הזוג הכי מתאים.
כשזוגות משתלבים, הם מתאמים את מפגני האורות שלהם.
אם הוא לא יעמוד בקצב המדויק שלה, היא תדחה אותו.
אבל נוצר סנכרון מושלם.
הזוג הזה ישריץ כעת ויסייע לייצר את הדור הבא.
לאחר ההפריה
הנקבות נכנסות למים הרדודים כדי להטיל את הביצים.
בדומה לרוב הסילוניות,
ההתרבות היא הפעולה האחרונה בחייהן הקצרים.
עד הבוקר האורות האלה יהבהבו ויגוועו.
הלילה הקסום הזה יהיה האחרון שלהן.
בכל רחבי העולם החוף מספק מקום אידיאלי
עבור אין ספור חיות כדי להזדווג, לגדל צאצאים וכדי לאכול.
במים הרדודים של זילנדיה
קבוצות גדולות של טואראנגיזאורים נפגשות.
הם מניעים את עצמם בכל ארבעת הסנפירים ומשייטים כמעט ללא מאמץ
כדי לאתר את להקות הדגים שמתאספות כאן בקיץ.
מדי פעם הם עולים מעל לפני הים כדי לנשום
לפני שהם ממשיכים בשיוט התת-ימי שלהם.
אבל נקבה אחת לא שוחה בחן האופייני לה.
היא והגור בן השנתיים שלה משתרכים מאחורי שאר הלהקה.
היא נעה תוך כדי מאמץ רב.
ומישהו הבחין בזה.
צייד קטלני, קאיקאיפילו.
הנקבה הפגועה לכאורה משמשת מטרה מפתה.
צלילה לעומק רב יותר עשויה להפוך אותה לפגיעה פחות.
עבור הגור, ניסיון להסיח את דעתו של המוזאזאורוס הוא טקטיקה מסוכנת.
אבל היא מרוויחה זמן.
האימא והגור לא לגמרי לבד.
היצורים האלה אולי קרובי משפחה,
והאינטרס של כולם הוא לגרש את הקאיקאיפילו.
זאת הסיבה למצוקה לכאורה של הנקבה.
היא בהיריון.
וכעת, לאחר היריון של שנה וחצי,
תינוק.
אורכו יותר משלושה מטר, כמעט מחצית מאורכה של אמו.
אחד התינוקות הגדולים ביותר בכל הזמנים.
הוא צריך לעלות לפני הים כדי לנשום נשימה ראשונה.
הטואראנגיזאור הצעיר הזה יכול לחיות 80 שנה.
כעת, עם התמיכה של משפחתה,
היא יכולה לתפוס את מקומה כטורפת...
באחד מבתי הגידול העשירים ביותר בתבל,
הימים שמקיפים את החופים של כוכבנו הפרהיסטורי.
בפרק הבא של "Prehistoric Planet",
דינוזאורים ענקיים מתגוששים כדי לזכות בנקבה במדבריות הלוהטים מחום.
ובצדו השני של העולם,
מומחים יוצאי דופן חייבים להשתמש בכל טריק אפשרי כדי לשרוד
במקומות הכי עוינים בעולם.
כדי ללמוד על המדע שמאחורי הסיפורים,
היכנסו כעת לעמוד האינטרנט של הסדרה "Prehistoric Planet".
תרגום: גיא רקוביצקי